П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/2492/24	

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

09 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського  окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
1) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу роботи позивача періоди праці та служби: 
- з 01.08.1986 до 04.01.1992 року, коли позивач проходив службу в Збройних Силах СРСР безперервно протягом 5 років 5 місяців 3 днів, з яких з 01.06.1990 до 04.01.1992 безперервно 1 рік 3 місяця 29 днів та з обрахуванням як пільгового 1 рік 11 місяців 28 днів у військовій частині НОМЕР_1 ;
- з 01.07.2000 до 27.11.2000 р. (3 місяця 26 днів), коли позивач проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Миколаївській області;
- з 28.12.2000 до 26.11.2001, коли позивач проходив службу в органах податкової міліції безперервно протягом 10 місяців 28 днів;
- з 1 жовтня 2002 до 28 лютого 2006, коли позивач працював за даними трудової книжки НОМЕР_2 директором товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Претор";
- з 01.02.2007 до 28.05.2014, коли позивач працював директором ТОВ "Руден" безперервно протягом 7 років 3 місяців 27 днів; 
- з 12.03.2015 до 12.04.2018, коли позивач працював директором ТОВ "Лендар" безперервно протягом 3 років 1 місяця; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 7 березня 2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах, як учасника бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти вмотивоване рішення про призначення пенсії позивачу на пільгових умовах як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку позивача як учасника бойових дій.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем протиправно не було враховано до страхового стажу періоди роботи позивача через відсутність інформації про нарахування заробітку та сплату страхових внесків, а також не враховано період навчання через відсутність інформації про період навчання. Такі дії відповідач вважає протиправними. Крім того, позивач зазначив, що вислуга років становить 13 років 7 місяців 25 днів, які не зараховані до страхового та пільгового стажу в тому числі із розрахунку місяць служби за півтора, що, на його думку, свідчить про порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області вимог чинного законодавства.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області заперечувало проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через не досягнення позивачем 55 років та відсутність необхідного стажу 25 років. Щодо застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України № 393, то відповідач зазначив, що позивач просить призначити йому пенсію на підставі п. 4 ст. 115 Закону № 1058, а не пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що в свою чергу свідчить про неможливість застосування норм постанови № 393 при пільговому обчисленні періоду військової служби.
ГУ ПФУ в Миколаївській області також заперечувало проти задоволення позову, зазначаючи, що за результатами розгляду наданих до заяви про призначення пенсії документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 28.12.2000 до 26.11.2001, з 01.02.2007 до 28.05.2014 та з 12.03.2015 до 12.04.2018 р, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про нарахування заробітку та сплату страхових внесків. Також, до страхового стажу позивача не враховано період навчання згідно з дипломом НОМЕР_3 від 12.04.2003, оскільки відсутня інформація про період навчання. Додаток до диплома або інші документи, що містять відомості про тривалість навчання, в матеріалах справи відсутні. Крім того, не підлягає зарахуванню весь період роботи позивача з 01.10.2002 до 28.02.2006. у ТОВ "Юридична фірма "Претор" через не сплату останнім страхових внесків. Так, згідно бази даних “Відомості з реєстру страхувальників” ТОВ “Юридичною фірмою “Претор” в розділі “сплачено” наявна сплата страхових внесків по типу позначки 1 (на загальних підставах) за період з 01.01.2004 до 30.06.2006, з 01.09.2006 до 30.09.2006, з 01.08.2007 до 31.12.2007, тому тільки цей період було зараховано до страхового стажу позивача. Таким чином, страховий стаж позивача становить 12 років 2 місяці 6 днів, що є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.03.2024 року № 143250019022 про відмову у призначенні пенсії.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.10.2002 до 01.01.2004 у ТОВ "Юридична фірма "Претор".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.12.2000 до 26.11.2001 в органах податкової міліції, з 01.02.2007 до 28.05.2014 у ТОВ "Руден", з 12.03.2015 до 12.04.2018 у ТОВ "Лендар", з 01.10.2002 до 01.01.2004 у ТОВ "Юридична фірма "Претор".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.03.2024 з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.                  
Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач з 01.02.2007 по 28.05.2014 в ТзОВ “Руден” та з 12.03.2015 по 12.04.2018 в ТзОВ “Лендар” був прийнятий на посаду директора, тобто позивач як керівник (директор) підприємства був особою, відповідальною за нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду. Крім того, апелянт зазначив, що вік ОСОБА_1 на день звернення 54 роки з необхідних 55, а отже на дату звернення за призначенням пенсії позивач не досяг віку встановленого п. 4 ст. 114 Закону 1058. Апелянт наголосив, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 12 років 2 місяців з необхідних 25, що є недостатнім для призначення пенсії. Крім того, апелянт зазначив, що наявність записів у трудовій книжці про періоди роботи не звільняє від врахування інших умов встановлених Законом 1058, Порядком № 637, Порядком № 22-1 необхідних для призначення пенсії за віком.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з такого.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
07 березня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ст. 115 Закону № 1058.
Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким 15 березня 2024 року прийнято рішення № 143250019022 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю  необхідного віку та страхового стажу. 
Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що на час звернення за пенсією за віком, вік позивача 54 роки, страховий стаж склав 12 років 2 місяці 6 днів, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 28.12.2000 до 26.11.2001, з 01.02.2007 до 28.05.2014 та з 12.03.2015 до 12.04.2018, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про нарахування заробітку та сплату страхових внесків. Також, до страхового стажу позивача не враховано період навчання згідно диплома НОМЕР_3 від 12.04.2003, оскільки відсутня інформація про період навчання.
Листом ГУ ПФУ в Миколаївській області позивача було повідомлено про не зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 01.10.2002 до 28.02.2006 у ТОВ "Юридична фірма "Претор" через не сплату останнім страхових внесків.
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо не призначення пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Крім того, суд зазначив, що Верховний Суд, застосовуючи норми Закону № 1058, не розділяє право особи на призначення пенсії з зарахуванням чи незарахуванням певного періоду трудової діяльності до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком після запровадження персоніфікованого обліку залежно від того, яку посаду на підприємстві-страхувальнику займала така застрахована особа, оскільки пенсійний орган мав своєчасно здійснювати контроль за сплатою страхувальником страхових внесків з заробітної плати працівників та притягувати чи ініціювати питання притягнення до відповідальності такого страхувальника та його посадових осіб, відповідальних за несвоєчасну сплату чи несплату таких внесків, а не фактично компенсувати свою бездіяльність на стадії призначення пенсії конкретній особі.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел. Крім того, Законом № 1058 врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 1 Закону № 1058- IV визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим  Законом  пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим  Законом.
Відповідно до статті  8  Закону  №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку і мають необхідний для  призначення відповідного  виду  пенсії  страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в  статті  24  Закону  №1058-IV,  відповідно до  якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та  за  який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша  статті  24  Закону  №1058-IV).
Водночас,  статтею 115 Закону  №1058-IV визначено пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.
Підпунктом  4  частини 1  статті 115 Закону  №1058-IV передбачено, що право на  призначення  дострокової  пенсії за віком  мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій  відповідно до  пунктів 20 і 21  статті  6, особи з інвалідністю внаслідок війни  відповідно до  пунктів 12 та 13  статті  7  Закону  України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили  до  складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій  відповідно до пункту  19  статті  6, особи з інвалідністю внаслідок війни  відповідно до пункту  11  статті  7  Закону  України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України  відповідно до  абзаців четвертого і п`ятого частини першої  статті  101 зазначеного  Закону,  а також абзацу шостого частини першої  статті  101 зазначеного  Закону  з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та  за  наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
За обставинами справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 виданим ВЧ НОМЕР_5 19 жовтня 2023 року, а отже за наявності 25 років страхового стажу та по досягненню 55 років має право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі ч.4 ст.115 Закону №1058-IV.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся за призначенням пенсії до досягнення 55 років, а саме 07 березня 2024 року, тобто більше ніж за два місяці до досягнення необхідного віку.
Статтею 45 Закону №1058-IV визначені строки звернення за призначенням пенсії. Жоден припис цієї статті не наділяє особу правом звертатись за призначенням пенсії раніше досягнення встановленого цим Законом віку.
Враховуючи, що станом на час звернення за призначенням пенсії позивач не досяг 55 віку, встановленого п.4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, це є самостійною підставою для відмови у призначенні пенсії.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи через несплату страхувальником страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Одним із спірних питань у межах розгляду даної справи є відсутність у ОСОБА_1 права на дострокову пенсію за віком у зв`язку із   недостатнім страховим стажем.
За обставинами справи, пенсійним органом визначено, що ОСОБА_1 має 12 років 2 місяці 6 днів страхового стажу із необхідних 25 років.
До страхового стажу позивача, у зв`язку із відсутністю інформації про нарахування заробітку та сплату страхових внесків,  не зараховані періоди роботи:
-          з 28.12.2000 по 26.11.2001
-          з 01.02.2007 по 28.05.2014
-          з 12.03.2015 по 12.04.2018.
Крім того, не зараховано період навчання згідно диплома, оскільки відсутня інформація про період навчання та додаток до диплома та відсутній документ, на підставі якого внесено запис про період військової служби з 01.08.1986 по 04.01.1992 року.
Щодо правомірності не зарахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності у зв`язку із відсутністю інформації про нарахування заробітку та сплату страхових внесків, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 40 цього Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Дійсно, у Верховному Суді вже склалась судова практика з питання зарахування до страхового стажу періодів, за які відсутні дані про сплату страхових внесків.
Так, зокрема, у постанові по справі № 340/1454/21 від 11.10.2023 року Верховний Суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Разом з тим, як вбачається із записів трудової книжки, з 01.02.2007 по 28.05.2014 позивач був директором ТОВ «Руден», а з 12.03.2015 по 12.04.2018 позивач був директором ТОВ «Лендар», якій має відповідати за неналежну організацію бухгалтерського обліку, у тому числі несплату страхових внесків. 
Тобто, в даному випадку, у пенсійного органу наявні всі законні підстави для висновку, що саме позивач і був тим страхувальником, який не сплачував за себе страхові внески.
Жодних пояснень та доказів на спростування таких висновків пенсійного органу позивачем не надано, а тому пенсійний орган дійшов вірного висновку щодо відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 2007 по 2018 роки. 
Судова колегія додатково враховує, що відомостей про нарахований дохід за спірний період позивачем не надано, як і не надано жодних уточнюючих довідок з цих товариств або з архівних установ.
Більш того, запис про звільнення позивача з посади директора ТОВ «Лендар» містить виправлення, закреслення, та не містить підпису відповідальної особи за ці записи.  
Як зазначено вище, відповідно до п.3 Порядку № 637,  коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідні докази позивачем, ані до пенсійного органу, ані до суду не надано.
З наведеного вбачається, що пенсійний орган вірно не зарахував ці періоди роботи до страхового стажу позивача.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28.12.2000 по 26.11.2001, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Трудовий стаж (загальний)- це періоди офіційної трудової діяльності, що підтверджуються записами в трудовій книжці.
Основною відмінністю страхового стажу від трудового є те, що наявність стажу прямо пов`язана зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційних сплаченим внескам.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058, а саме ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу. 
Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах. 
До стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
На виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 – 2000 років.
Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794).
З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим.
Враховуючи вищезазначене, при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про дохід та сплату позивачем страхових внесків відсутні. 
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що ГУ ПФУ в Івано - Франківській області вірно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні спірного страхового стажу та, як наслідок, обґрунтовано відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу та не досягнення необхідного віку на момент звернення.
Колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком  за умови подання додаткових матеріалів на підтвердження періодів роботи.
Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, надав невірну правову оцінку обставинам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 березня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року – скасувати та прийняти постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко