ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7030/24 Справа № 263/7159/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
        за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі на протиправні дії державного виконавця і визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2023 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії державного виконавця і визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі.
       Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець відкрив виконавче провадження без оригіналу (по дублікату) виконавчого листа за заявою особи, яка не є стягувачем, а також стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому постанова про відкриття виконавчого листа є незаконною, підлягає скасуванню та всі виконавчі дії державного виконавця в межах виконавчого провадження є незаконними.
       Таким чином заявник та його представник вважають постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2023 року неправомірною та такою, що порушує права та інтереси боржника, оскільки вказані обставини в заяві стягувана не відповідають дійсності. Державним виконавцем в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не було вчинено дій на належне виконання судового рішення, заявник вважає, що таке виконання рішення у даному випадку є невиправданим додатковим тягарем. 
       Виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них, не роз`яснив їй її права, вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії цього виконавця, який не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними та фактично визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною, задовольнивши скаргу в повному обсязі.
       Враховуючи вищевикладене, скаржник просив визнати дії головного державного виконавця Близнюка В.О. про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 08 жовтня 2023 року протиправними, скасувати вказану постанову про відкриття виконавчого провадження № 72153968 від 11 липня 2023 року та зобов`язати його (державного виконавця) повернути виконавчий лист № 2/263/2877/2013, виданий 08 жовтня 2013 року.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі на протиправні дії державного виконавця і визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження — відмовлено.
       В апеляційній скарзі,  ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, скаргу задовольнити.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі звернулося з позовом до відповідача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09 серпня 2013 року позовну заяву банку задоволено, рішення набрало законної сили.
       Жовтневим районним судом м. Маріуполя 08 жовтня 2023 року було видано виконавчий лист № 2/263/2877/2013 про стягнення коштів.
       На примусовому виконанні у головного державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Близнюка В.О. перебуває виконавче провадження № 72153968, відкрите за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2/263/2877/2013, виданого 08 жовтня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Експортно-імпортний банк України» коштів у розмірі 51 377 грн. 49 коп..
       Судом першої інстанції оглянута та долучена до матеріалів справи копія виконавчого листа № 2/263/2877/2013 про стягнення в тому числі і з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі коштів. На виконавчому листі відсутня позначка «Дублікат», дата видачі виконавчого листа 08 жовтня 2013 року та виконавчий лист містить посилання на дати та причини його повернення з 2015 року.
       Судом з`ясовано, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2023 року була направлена сторонам виконавчого провадження на адресу, зазначену у заяві про відкриття виконавчого провадження, сторонами отримана.
       Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення скарги.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Частиною 1 ст. 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює су
       Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, приватних виконавців. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» та інші нормативно-правові акти. Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
       Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (чинного станом на 11 липня 2023 року дата постановлення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
       Пунктом 1 частини 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частиною 5 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
       Відповідно до п. 4 ч. 10-2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
       Відповідно до ч. 5 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
       Відповідно п. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
       Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (чинного на момент набрання рішенням законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
       Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
       Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.
       Колегією суддів встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі звернулося з позовом до відповідача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09 серпня 2013 року позовну заяву банку задоволено, рішення набрало законної сили.
       На примусовому виконанні у головного державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Близнюка В.О. перебуває виконавче провадження № 72153968, відкрите за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2/263/2877/2013, виданого 08 жовтня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Експортно-імпортний банк України» коштів у розмірі 51 377 грн. 49 коп..
       Також, встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.02.2019р. у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про видачу дублікату виконавчого документу, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовлено.
       Постановою Донецького апеляційного суду від 23.05.2019 зазначену ухвалу с скасовано, заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено, видано дублікати виконавчих листів по справі № 263/2877/2013, виданих на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 09 серпня 2013 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за нарахованими, але несплаченими відсотками по кредитному договору №77708С25 від 29 липня 2008 року за період з 30 червня 2010 року по 01 липня 2013 року в сумі 51 377 (п`ятдесят одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 49 коп. та стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 256 грн.89 коп. відносно боржника ОСОБА_2 .
       Стосовно боржника ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа банк видавати не просив, тому він (дублікат) і не видавався.
       Згідно матеріалів виконавчого провадження № 72153968, яке відкрито на підставі виконавчого листа, виданого 08.10.2013р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя.
       11.10.2013р. – п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції на момент повернення) (пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення);
       23.02.2015р. - п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними);
       14.09.2016р. – ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними);
       23.10.2018р. – п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції на момент повернення) (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
       21.12.2019р. – п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).
       Востаннє виконавчий лист повертався 14.02.2023р., і знову пред`явлений до виконання 03.07.2023р.
       Після кожного пред`явлення до виконання строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався 2013, 2015, 2016, 2018, 2019, 2023р., і в силу закону розпочинався спочатку (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження, який набрав чинності з 05.10.2016р.; і попередній у часі п.1 ч. 1 ст. 23 Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV).
       Таким чином, стягувачем не пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.
       Посилання заявниці та її представника, що виконавче провадження відкрито за заявою особи, яка не є стягувачем, суд також вважає необґрунтованим, оскільки у виконавчому листі, який був виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, на зворотній стороні зазначений стягувачем ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» АТ «Укрексімбанк ЄДРПОУ 00032112, в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі.
       Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний номер юридичної особи ЄДРПОУ 00032112 належить АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (скорочено АТ «Укрексімбанк»). Отже, із заявою про примусове виконання виконавчого листа звернувся належний стягувач.
       Враховуючи викладене, а ні діями державного виконавця по винесенню постанови 11 липня 2023 року про відкриття виконавчого провадження відповідно Закону України «Про виконавче провадження», а ні іншими процесуальними виконавчими діями, а ні по суті жодних прав ОСОБА_1 не було порушено.
       Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2023 року не є неправомірною та такою, що порушує права та інтереси боржника, вона була направлена сторонам виконавчого провадження на адресу, зазначену у заяві про відкриття виконавчого провадження, сторонами отримана.        
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Судді: