ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2024 р. 	Справа № 520/38063/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 (суддя Заічко О.В.; м. Харків) по справі № 520/38063/23
за позовом   ОСОБА_1     
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУНП в Харківській області) в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність  Головного управління національної поліції  в Харківській області, яка полягає в невиплаті при звільнені грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної - 16 діб, додаткової - 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби в розмірі 11 944,64 грн;
- стягнути з Головного управління національної поліції в Харківській області, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної - 16 діб, додаткової - 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби в розмірі 11 944,64 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність  Головного управління національної поліції  в Харківській області, яка полягає в невиплаті при звільнені ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби.
Зобов`язано Головне управління національної поліції  в Харківській області  (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) внести відомості до наказу від 30.10.2018 за № 284 о/с про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби.
Стягнуто з Головного управління національної поліції  в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що судом першої не в повному обсязі були досліджені обставини справи, що призвело в свою чергу до порушення норм процесуального права, а також порушення норм матеріального права, що виразилось у незастосуванні ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію України", яка підлягає застосуванню, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 520/38063/23 та ухвалити нову постанову, якою у позовних вимогах позивача відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Вказує, що спеціальним законом є Закон України «Про Національну поліцію» в якому чітко зазначено, що грошовій компенсації підлягає відпустка (основна, додаткова) невикористана у році звільнення (частина 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»). Тому необхідність застосування приписів Закону України «Про відпустки» і на підставі цього задоволення вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану у 2017 році 18 діб щорічної чергової та додаткової оплачуваної відпустки суперечить приписам спеціального законодавства. 
Крім того відповідач зазначає, що 15.03.2022 набув чинності Закон України від 15.03.2022 № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію", яким внесені зміни до статті 60 Закону № 580-VIII, а саме визначено частину 1 в наступній редакції "Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції". З наведеного беззаперечно вбачається, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022, виключають можливість субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства та інших загальних законів до регулювання порядку проходження та припинення служби поліцейськими, отже повинні застосовуватися тільки норми, що встановлені Законом № 580-VIII.
На переконання відповідача, оскільки після 01.05.2022 Законом № 2123-IX внесені зміни до статті 60 Закону № 580-VІІІ щодо порядку врегулювання умов проходження та припинення служби в поліції виключно Законом № 580-VІІІ, виникли передумови для незастосування як нерелевантної з 01.05.2022 судової практики, у тому числі і Верховного Суду, в якій суди здійснювали субсидіарне застосування у подібних правовідносинах загальних норм трудового права та повернення до первинних висновків Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, зокрема у згаданих справах № 808/2122/18, № 820/5122/17, у яких Верховним Судом зроблено висновок, що "відповідно до вимог Закону № 580-VІІІ та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та виплати компенсації за невикористані не в році звільнення відпустки. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило, що грошова компенсація виплачується тільки за невикористані в році звільнення відпустки.
Що стосується виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій у кількості 14 діб за 2018 рік, відповідач посилався на те, що  законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, тому апелянт вважає, що зобов`язання судом першої інстанції здійснити нарахування та виплату позивачеві компенсації за невикористану додаткову відпустку у кількості 14 діб за 2018 рік як учаснику бойових дій є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, адже даними нормами передбачена лише основна та додаткова щорічні відпустки, які підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплату грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток стаття 83 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про відпустки» ст. 92 Закону України № 580-VIII не передбачають. Невикористана позивачем у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем. 
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, тому оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Судом встановлено, що позивач з 30.12.2010 по 31.10.2018 проходив службу в Національній поліції України. 01.09.2015 позивачу було надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення.
Наказом Головного управління національної поліції  в Харківській області від 30.10.2018 за № 284 о/с позивача звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 31.12.2018 з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 01.01.2018  по 31.10.2018 у кількості 28 діб.
Компенсація нарахована і виплачена у листопаді 2018 року в сумі 8533,95 гривень.  
Листом Головного управління національної поліції  в Харківській області від 07.03.2023 № 67аз/119-12/01-2023 на адвокатський запит, було повідомлено що ОСОБА_1 під час проходження служби з 07.11.2015 по 30.10.2018 щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2016 рік використав повністю, за 2017 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково ( невикористана частина 16 діб основної, та 2 доби додаткової). За невикористану частину щорічної чергової  відпустки за період з 01.01.2018 до 31.10.2018 виплачено компенсацію при звільненні у кількості 28 діб. Крім того, позивач за 2016 та 2017роки додаткову оплачувану відпустку, згідно зі ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» використав 14 діб.
Листом Головного управління національної поліції  в Харківській області від 30.11.2023 за № 213аз/119/05/29-2023 на адвокатський запит зазначено, що компенсація за невикористану частину щорічної відпустки була виплачена за 2018 рік, а компенсація за невикористану частину(16діб основної та 2 доби додаткової) за 2017 рік, а також додаткової відпустки, згідно зі ст. 2 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік позивачу не виплачувалися. Крім того у відповіді зазначено, що грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.
Позивач вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки через відсутність правового врегулювання питання виплати компенсації за невикористані дні відпустки положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260, при вирішенні питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року за № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР), відповідно до яких, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки. Відтак, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 та від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні основної та додаткової відпусток.
Також суд зазначив про наявність у позивача при звільненні зі служби в поліції права на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 рік, та невчинення дій з боку відповідача щодо її виплати.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсацій за такі відпустки за спірні періоди.
Як наслідок, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, суд вважав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області  внести відомості до наказу від 30.10.2018 за № 284 о/с про звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби та стягнення з Головного управління національної поліції  в Харківській області на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної - 16 діб, додаткової - 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби в розмірі 11 944,64 гривень, суд першої інстанції виходив з їх передчасності, оскільки вказана сума не нарахована позивачу та дискреційності повноважень відповідача щодо здійснення перерахунку та обчислення сум грошової компенсації за невикористану відпустку. Враховуючи те, що такий розрахунок відповідачем ще не проводився, суд вважав, що не може перебирати на себе повноваження Головного управління Національної поліції в Харківській області при здійсненні обрахунку належних позивачу сум грошової компенсації.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України  (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), апеляційний суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон № 504/96-ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 далі - КЗпП України.
Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).
Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 за № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Щодо доводів скаржника про те, що Законом від 15.03.2022 № 2123-IX статтю 60 Закону № 580-VIII викладено в новій редакції, у зв`язку з чим зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022, виключають можливість субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства та інших загальних законів до регулювання порядку проходження та припинення служби, колегія суддів зазначає, що такі зміни не можуть враховуватися при розгляді цієї справи, оскільки спірні відносини у часі виникли раніше.
До того ж, вказаним Законом № 2232-ІХ не було змінено правове регулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському.
Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19, враховуючи, що спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувалися питання законності наказу про переміщення позивача з підстави ненадання останнім згоди на таке переміщення, а не питання виплати компенсації за невикористані дні відпусток.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 та від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20.
З наявного у матеріалах справи листа Головного управління національної поліції  в Харківській області від 07.03.2023 № 67аз/119-12/01-2023 на адвокатський запит судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження служби з 07.11.2015 по 30.10.2018 щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2016 рік використав повністю, за 2017 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково ( невикористана частина основної 16 діб та 2 доби додаткової). За невикористану частину щорічної чергової  відпустки за період з 01.01.2018 до 31.10.2018 виплачено компенсацію при звільненні у кількості 28 діб. Крім того, позивач за 2016 та 2017 роки додаткову оплачувану відпустку, згідно зі ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» використав 14 діб.
У листі Головного управління національної поліції  в Харківській області від 30.11.2023 за № 213аз/119/05/29-2023 на адвокатський запит зазначено, що компенсація за невикористану частину щорічної відпустки була виплачена за 2018 рік, а компенсація за невикористану частину (16діб основної та 2 доби додаткової) за 2017 рік позивачу не виплачувалися.
Зазначене свідчить, що Головним управлінням Національної поліції в Харківській області було допущено протиправну бездіяльність в частині не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористані основні та додаткові щорічні оплачувані відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, колегія суддів зазначає таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
За приписами ст. 4 Закону України від 05 листопада 1996 року, № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року, № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) установлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року, № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII установлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 360/1874/20, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Отже, у наступному календарному році, у тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, що знайшло своє відображення у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 620/1487/20 і від 29 квітня 2021 року у справі № 200/602/20-а.
Так, Верховний Суд вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Як установлено судом, позивач має право на пільги, визначені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 01.09.2016.
Доказів того, що позивачем було використано додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2018 рік суду не надано.
Крім того, вищезазначеним листом Головного управління національної поліції  в Харківській області від 30.11.2023 за № 213аз/119/05/29-2023 підтверджено, що позивач таку відпустку не використовував у спірний період.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за  2018 рік, проте відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію позивачу, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління національної поліції  в Харківській області щодо Головного управління національної поліції  в Харківській області, яка полягає в невиплаті при звільнені грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної - 16 діб, додаткової - 2 доби) за 2017рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби та зобов`язання Головного управління національної поліції в Харківській області грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної - 16 діб, додаткової - 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині обраного судом способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.
Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.
Враховуючи вищевказане та зважаючи на висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористані 32 доби у конкретному розмірі, а саме в сумі 11944,00 грн, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах з огляду на допущену відповідачем бездіяльність, враховуючи приписи п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, є зобов`язання Головного управління національної поліції  в Харківській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб) згідно зі ст. 12 п. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби, а не стягнення цієї компенсації без визначення суми, що підлягає стягненню. 
Щодо висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для виходу за межі позовних вимог та внесення змін до наказу від 30.10.2018 за № 284 о/с про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14діб), згідно за ст. 12 п. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2018 рік, в загальній кількості 32 доби, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Наказ відповідача від 30.10.2018 за № 284 о/с за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а є актом одноразового застосування, дія якого має визначений строк.
Колегія суддів враховує рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у якому визначено, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.
Варто зазначити, що наявність інформації в наказі, про яку зазначено судом першої інстанції, є доцільною у випадку визначення її відповідачем при звільненні для подальшої виплати  позивачу, однак, оскільки сама виплата компенсації в цій справі є предметом спору, при цьому наказ від 30.10.2018 № 284 не є предметом оскарження та вичерпав свою дію фактом його виконання, то достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані дні основної та додаткової відпустки. У такому випадку рішення суду є достатньою підставою для виплати компенсації.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обраного судом способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах.   
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 520/38063/23 - змінити, замінивши абзаци 3, 4 резолютивної частини цього рішення абзацом такого змісту:
"Зобов`язати Головне управління Національної поліції  в Харківській області  (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (основної 16 діб, додаткової 2 доби) за 2017 рік, додаткової оплачуваної відпустки (14 діб) згідно зі ст. 12 п. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік, у загальній кількості 32 доби."
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 520/38063/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова