ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Бойчук П.Ю.

30 липня 2024 року	Львів	Справа № 159/2197/24 пров. № А/857/14369/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Глушка І.В., Хобор Р.Б.
за участю секретаря судового засідання:                    Пославського Д.Б.
представника апелянта:                                        Хохлова В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року   у справі № 159/2197/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти з обслуговування м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Іваненко Вадима Аркадійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
05.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Іваненко В.А., у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 759641 від 26.03.2024р.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2024р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.05.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.
Представник апелянта, Хохлов В.О., в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити з підстав у ній зазначених.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
26.03.2024р. поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Іваненко В.А. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 759641.
Із змісту оскаржуваної постанови видно, що ОСОБА_1  24.03.2024р. в 01 год. 49 хв. в м. Ковелі по вул. Володимирська, 65, будучи зупиненим згідно п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» на час дії комендантської години, під час перевірки документів на вимогу поліцейського не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4 «а» ПДР України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. 
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України “Про дорожній рух” встановлюють Правила дорожнього руху.
п.1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Апелянт наголошує на тому, що порушень ПДР не вчиняв, а оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Так, згідно  п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Із змісту оскаржуваної постанови чітко видно, що ОСОБА_1  24.03.2024р. в 01 год. 49 хв. в м. Ковелі по вул. Володимирська, 65, будучи зупиненим згідно п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» під час дії комендантської години, під час перевірки документів на вимогу поліцейського не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ S320», номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив п.2.4 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. 
Відповідно до приписів ч.1 ст.126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
В пп.«б» п.2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху, видно що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
        На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. (п.2.4 «а»  ПДР).
Так, апелянт наголошує, що поліцейський не мав визначених ст.35 Закону України «Про національну поліцію» підстав для зупинки його транспортного засобу.
Відповідач до матеріалів справи приєднав відеозапис, яким зафіксовано неодноразову вимогу поліцейського, висловлену ОСОБА_1 про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, попередження водія про те, що відносно нього буде складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП. Проте, позивач дані вимоги не виконав, висловлюючись в зухвалій формі, категорично відмовився пред`явити реєстраційні документи, повідомивши, що виконає це лише після того, як інспектор надасть докази законності зупинки автомобіля чи докази вчинення адміністративного правопорушення, тим самим створив підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1-ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п. 1, 7 якої, такою підставою є: порушення водієм Правил дорожнього руху; прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про обмеження чи заборону руху.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Згідно ч.4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію», під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що  воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України № 64/2022,  у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який  Указами Президента України  неодноразово продовжено та  Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 року  строк дії воєнного стану в Україні продовжено  з 05 год. 30 хв. 14.02.2024 року строком на 90 діб.
У відповідності до п.8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020року №573, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів. Особи, які вчинили кримінальні та адміністративні правопорушення затримуються в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Порядок введення комендантської години встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020р. №573 «Питання запровадження та здійснення деяких заходів правового режиму воєнного стану».
На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Наказом начальника обласної військової адміністрації Волинської області 24.02.2022р. на території Волинської області встановлена комендантська година з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., тривалість якої змінено 28.09.2022р. - з 00 год. 00 год. до 05 год. 00 хв.
Згідно п.7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»,  поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Отже, працівник поліції, діючи згідно вимог п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», на законних підставах, правомірно зупинив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням останнім обмежень, запроваджених встановленням комендантської години.
У зв`язку з виявленням порушення режиму комендантської години, працівниками поліції законно пред`явлено вимогу позивачу щодо пред`явлення документів, які посвідчують особу та реєстраційних документів на транспортний засіб.
Таким чином, доводи апелянта про те, що працівники поліції безпідставно вимагали пред`явлення реєстраційних документів на право керування транспортним засобом,  в даному випадку є повністю безпідставними.
Таким чином, водійське посвідчення є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами та уповноважені особи Національної поліції наділені повноваженнями перевірки таких документів при здійсненні заходів з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах.
Колегія суддів вважає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019р. у справі № 127/19283/17.
Доводи апелянта про те, що відсутні докази вчинення будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від останнього пред`явити документ на транспортний засіб, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, адже дії поліцейського по зупинці транспортного засобу не є предметом даного спору.
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.08.2019р. у справі № 524/126/17.
Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновки суду першої інстанції про те, що зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважена особа Національної поліції діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та положень чинного законодавства, а тому, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
В ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ст.62 Конституції України, видно, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2024 року   у справі № 159/2197/24  – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 30.07.2024р