Номер провадження: 33/813/1857/24 
Справа № 504/1281/24
Головуючий у першій інстанції Сафарова А.Ф.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.08.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Губара Д.В., захисника Воронкова Володимира Олексійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Воронкова Володимира Олексійовича 
на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року
                                        ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2024 об 11.00 год.
ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме не впускала її до їхнього будинку за місцем мешкання, чим обмежила її в житлі.
В апеляційній скарзі захисник Воронков В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях 
ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами, та є єдиною особою, яка зареєстрована у вказаному вище будинку. Обов`язок ОСОБА_1 утримувати свою доньку ОСОБА_2 сплинув по досягненню останньою повноліття. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 може на власний розсуд реалізувати своє право власності на житловий будинок за вказаною вище адресою та не зобов`язана впускати туди свою доньку, не зважаючи на родинні зв`язки. Захисник звертає увагу, що всупереч диспозиції ст. 173-2 КУпАП, у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, правоохоронцями не конкретизовано який саме вид насильства застосувала ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та яку шкоду було заподіяно. Твердження про обмеження в житлі ОСОБА_2 не підкріплено жодними доказами, зважаючи на те, що остання не має жодних прав на зазначений вище будинок, а в доступі до будь-якого іншого житла ОСОБА_1 її не обмежувала. Спір щодо права власності на зазначений вище будинок має цивільно-правовий характер, який вирішується судом у межах справи №504/1191/24, яка провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. Захисник звертає увагу, що за подібними до цієї справи обставинами та з тотожними учасниками, Комінтернівський районний суд Одеської області у справі №504/649/24 закрив провадження у справі за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Також захисник акцентує увагу, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про те, що остання має добровільно залишити будинок до 15 березня 2024 року, однак вже 03 березня 2024 року ОСОБА_2 повідомила про те, що збирається звільняти оселю у будь-який строк, цей факт ОСОБА_2 підтвердила у судовому засіданні по справі №504/1281/24. Крім того, апелянт зазначає, що чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має частку права власності на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що спростовує твердження про те, що ОСОБА_2 позбавлена житла.
В судовому засіданні захисник Воронков В.О. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Вислухавши захисника ОСОБА_4 за доводами апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення стосовно неї домашнього насильства має місце вже не вперше, сімейний конфлікт між ОСОБА_1 та її донькою 
 ОСОБА_2 через перебування родини потерпілої в спірному будинку був предметом судового розгляду, ситуація між членами родини не покращилася, і за обставин які суд вважав встановленими та досліджених доказів, що містяться у справі суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є домашнє насильство економічного характеру по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 , яке виявилося у позбавленні останньої житла в якому вона проживала як член родини власниці та мала домовленість з ОСОБА_1 на добровільне залишення цієї оселі у строк до 15 березня 2024 року.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками судді, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких визначено законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.
При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Законуекономічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є встановлення тієї обставини, що у зв`язку з неправомірною поведінкою кривдника могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №301228 від 05 березня 2024 року убачається, що у графі склад адміністративного правопорушення, поліцейськими зазначено про таке: «05 березня 2024 року о 11:00 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме не впускала її до їхнього будинку за місцем мешкання, чим обмежила її в житлі (економічне), чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Отже, правоохоронцями не установлено ту обставину, що зазначені вище дії ОСОБА_1 , призвели до настання наслідків з існуванням яких, закон пов`язує адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП, тобто завдали або могли завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .
Апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva у russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin у. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05 березня 2024 року ОСОБА_2 просила правоохоронців вжити заходи до її мати ОСОБА_1 , яка 05 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , не впускала її до їхнього будинка, де вони мешкають зі своєю сім`єю.
З наданих ОСОБА_2 05 березня 2024 року правоохоронцям пояснень убачається, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_3 з 2008 року та її матір ОСОБА_1 вчинила стосовно неї та її неповнолітніх дітей психологічне та домашнє насильство, не впускає до будинку їхню сім`ю. 
За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський дійшов висновку, що рівень небезпеки є низьким, терміновий заборонний припис стосовно кривдника не винесено. З цієї форми убачається, і на цьому звертає увагу апеляційний суд, що поліцейським встановлено, що: поведінка кривдника не вплинула на безпеку постраждалої особи та/або її дітей (п.13); кривдник не виганяв постраждалу особу та/або її дітей з місця проживання та/або погрожував здійснити такі дії (п.26); відсутні додаткові обставини, що змушують постраждалу особу турбуватися про її безпеку (п.27). Також поліцейським установлено, що постраждалу турбує те, що мати хоче продати будинок та зі своїм новим чоловіком поїхати за кордон. 
Надаючи поліцейським письмові пояснення 05 березня 2024 року, ОСОБА_1 зазначила, що вона мешкає зі своїм чоловіком у своєму будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та не хоче щоб її діти, її донька ОСОБА_2 жили з нею, тому вона неодноразово просила про те, щоб вони з нею не жили та саме, 05 березня 2024 року вона змінила замки у будинку та попросила, щоб вони забрали свої речі.
Інші докази, на підтвердження доведеності вини ОСОБА_1 , правоохоронцями до матеріалів справи не долучено.
З викладеного убачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір цивільно-правового характеру. У провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №504/1191/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. 
За заявою потерпілої ОСОБА_2 до справи долучено медичну документацію з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області відповідно якої за результатами прийому у сімейного лікаря 16 квітня 2024 року у ОСОБА_5 , 19 грудня 2016 року встановлено діагнози: основний – неврологічні захворювання, супутній – гостра реакція на стрес; у ОСОБА_6 17 листопада 2014 року лікарем констатовано діагноз: основний – неврологічні захворювання, інші (психоматичний розлад). Причиною звернення ОСОБА_5 до лікаря слугували такі причини: нездужання, головний біль, гостра реакція на стрес, пригнічений настрій, порушення сну, причиною звернення ОСОБА_6 вказано: відчуття тривоги/нервування/напруженості, пригнічений настрій, порушення сну, гостра реакція на стрес.
       Зазначена вище медична документація не має доказового значення для цієї справи, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правоохоронцями не визнавалися потерпілими, у фабулі інкримінованого правопорушення поліцейськими не встановлювалися обставини щодо заподіяння чи можливого заподіяння шкоди їх фізичному або психічному здоров`ю.
       Також до матеріалів справи за заявою ОСОБА_2 долучено CD-диск, який містить фрагменти відеозаписів з місця події, на яких зафіксовано обставини, за яких ОСОБА_2 , її чоловік та діти намагалися потрапити до будинку за адресою АДРЕСА_1 , проти чого заперечувала ОСОБА_1 , за дорученням якої змінювалися замки на вхідній двері цього будинку. Також цей носій інформації містить світлини на яких зображені ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 .
       Сам по собі зазначений відеозапис, за умови відсутності доказів, які б свідчили про заподіяння або можливе заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , не може слугувати доказом доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, виходячи зі змісту звинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази на предмет підтвердження того, що своїми діями ОСОБА_1 завдала або могла завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , апеляційний суд доходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження у справі.
За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно приписів статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вказане вище апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Воронкова Володимира Олексійовича задовольнити.
Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2024 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 Ю.П. Лозко