ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/4337/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                         08 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4337/24 (головуючий суддя першої інстанції - Горбалінський В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити                     певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.02.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду його рапорту про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року з додатками: 1) письмова згода ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копія довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копія довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року, та прийняття рішення по суті поставленого в рапорті питання;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути його рапорт про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року з додатками:                    1) письмова згода ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копія довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копія довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року, та прийняти рішення по суті поставленого в рапорті питання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно не розглянув рапорт позивача про переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.11.2023 року для подальшого проходження військової служби за місцем проживання, як особи з інвалідністю другої групи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки подання позивачем рапорту про переміщення по службі за станом здоров`я від 21.11.2023 року підтверджено бланком рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 119 № 3770008771260 в частині «підпису в його отриманні». 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно    військового квитка серії НОМЕР_2 від 04.10.2010 року є солдатом та проходить військову службу. Останнє місце служби Військова частина НОМЕР_3 .
З 28.02.2023 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12ААГ №101278 від 14.03.2023 року (а.с.11).
Згідно з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 10.11.2023 року №877 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1  переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2023 року №11, старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , вважається таким, що з 18.11.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що 21.11.2023 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про переміщення його за станом здоров`я для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До рапорту від 21.11.2023 року позивачем  долучено: 1) письмову згоду ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) копію довідки ВЛК ОСОБА_1 №108 від 02.02.2023 року; 3) копію довідки МСЕК серія 12 ААГ №101278 від 14.09.2023 року.
Вказаний рапорт був скерований позивачем на адресу Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг №5127000286891).
Разом з тим, відповіді на зазначений рапорт від 21.11.2023 року матеріали справи не містять.
Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка виразилась у не розгляді рапорту про переміщення за станом здоров`я для подальшого проходження військової служби за місцем проживання, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента України та діє станом на день прийняття цієї постанови.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Абзацом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Положеннями частини другої статті 2 Закону №2232 визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку                       (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно із частиною шостою статті 2 Закону №2232 видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з частинами 1, 13 статті 6 Закону №2232 військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
Відповідно до п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Відповідно до п.82 Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівнозначні посади за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Пунктом 112 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Відповідно до пункту 113 Положення №1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
З огляду на вищенаведене, командир (начальник), який має право призначати військовослужбовця на відповідну посаду, за результатом розгляду рапорту про переміщення військовослужбовця за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії, повинен прийняти відповідне рішення.
Приймаючи до уваги викладені приписи законодавства, апеляційний  суд зазначає, що позивач 21.11.2023 року звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про переміщення його за станом здоров`я для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Судом  першої та  апеляційної  інстанцій встановлено, що вказаний  вище рапорт був направлений позивачем на адресу: АДРЕСА_1 , тоді як офіційною адресою місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_2 .
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рапорт позивача про переміщення його за станом здоров`я від 21.11.2023 року, прямим та безпосереднім командирам позивача на розгляд фактично не подавався та до Військової частини НОМЕР_1 не надходив. 
Вказані обставини позивачем ані в суді першої, ані в суді апеляційної не спростовано. 
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4337/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/4337/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.     

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко