Дата документу 14.08.2024 Спраа № 333/605/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/605/23                                         Пр. № 22-ц/807/1315/24	Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Полякова О.З.
за участі секретаря                                        Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і  ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору та зняття заборони відчуження на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), який в подальшому уточнила (а.с. 44-48), в якому просила розірвати спадковий договір, укладений 18 лютого 2019 року між нею - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 626; зняти заборону відчуження на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 18 лютого 2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Коноваленко О.В., зареєстровану в реєстрі за № 627; стягнути з відповідачів на її користь витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 18 лютого 2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. було засвідчено спадковий договір між позивачем і відповідачами (відповідно до тексту договору позивач у цій справі - відчужувач, відповідачі у справі - набувачі). Згідно із умовами вказаного договору на набувачів покладаються такі обов`язки: «7.1. забезпечити відвідування відчужувача не менш як два рази на тиждень особисто чи довіреними особами, а у разі необхідності - в лікарні; 7.2.купувати харчі і, в разі необхідності, ліки; 7.3.купити відчужувачу протягом перших шести місяців дії цього договору кольоровий телевізор в справному стані з пультом дистанційного управління; 7.4.забезпечити регулярне прибирання помешкання відчужувача та його поточний ремонт; 7.5.у разі смерті відчужувача забезпечити поховання та організацію поминального обіду, а також встановити надгробний пам`ятник;  8.Право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувачів у рівних частках кожному після смерті відчужувача. 9.Право власності на вказану в договорі квартиру підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після смерті відчужувача, згідно з чинним законодавством України. 10.Витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору, сплачуються набувачами порівну. 11. Відчужувач та набувачі повинні дотримуватись таємниці спадкового договору за життя відчужувача. 12.У зв`язку з посвідченням цього спадкового договору, накладається заборона на відчуження квартири АДРЕСА_2 . Після підписання цього договору позивач неодноразово зверталася до відповідачів за допомогою у прибиранні її житла, з проханням принести їй продукти харчування та купити ліки, однак вони відмовляли їй, посилаючись на те, що вони дуже зайняті і не збираються використовувати свій вільний час на неї, а також у них бракує коштів на придбання для позивача ліків. З моменту укладення спадкового договору відповідачі жодного разу не зробили прибирання квартири, а також купували продукти харчування та ліки частково за кошти позивача. З жовтня 2020 року відповідачі взагалі перестали відвідувати позивача за її місцем проживання, а також відмовилися розірвати спадковий договір за згодою сторін. На даний час за позивачем ніхто не доглядає і будь-якої допомоги не надає. Усе по господарству позивач виконую сама, ліки та продукти харчування вона купує за власні кошти. Відповідачі не виконують покладені на них зобов`язання за спадковим договором, зокрема, жодного догляду за позивачем не здійснюють, допомоги в придбанні ліків, продуктів харчування не надають. З огляду на викладене, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції  ОСОБА_5  (а.с. 14). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 32) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року (а.с. 124-126) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.
Розірвано спадковий договір, укладений 18 лютого 2019 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 626.
Знято заборону відчуження на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 18 лютого 2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Коноваленко О.В., зареєстровану в реєстрі за № 627.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн., тобто по 1073,60 з кожного.
Позивач ОСОБА_3  та відповідач  ОСОБА_4  із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 134-140) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Онищенка Е.А. (а.с. 146). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 22 квітня 2024 року (а.с. 151), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 152), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі, відпустку судді-доповідача за графіком (з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно – довідка а.с. 163).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В автоматизованому порядку суддею Поляков О.З. у цій справі замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с. 167-168).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи відповідач ОСОБА_4  (а.с. 161) та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чоп`як В.М. (а.с.159) не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали.
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності відповідача  ОСОБА_4  та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чопяк В.М. (а.с.159) за присутності позивача ОСОБА_3 , представника останньої – адвоката Назаренка П.Г. (а.с. 170-172), відповідача ОСОБА_1 та іншого представника останньої – адвоката Сердюченка В.В. (а.с. 169).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначений позов у цій справі, керувався ст.ст. 2, 3, 12,13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі, наявності підстав для задоволення останніх.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2019 року між сторонами по справі – ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , з іншої сторони, укладений спадковий договір (копія а.с. 9-11), за умовами якого, в п. 1 спірного договору відповідачі, як набувачі за договором, зобов`язалися виконувати, передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набувають право власності на належне відчужувачу маймо, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 , в рівних частках кожному. Пунктом 2 спірного Договору передбачено, що зазначена квартира має розмір загальної площі - 37,23 кв. м, житлової площі -18.2 кв. м, і належить позивачці на праві особистої приватної власності. 
Відповідно до пункту 7 спірного договору, згідно вказаного договору на набувачів покладаються такі обов`язки: «7.1. забезпечити відвідування відчужувача не менш як два рази на тиждень особисто чи довіреними особами, а у разі необхідності - в лікарні; 7.2.     купувати харчі і, в разі необхідності, ліки; 7.3.   купити відчужувачу протягом перших шести місяців дії цього договору кольоровий телевізор в справному стані з пультом дистанційного управління; 7.4.  забезпечити регулярне прибирання помешкання відчужувача та його поточний ремонт; 7.5.  у разі смерті відчужувача забезпечити поховання та організацію поминального обіду, а також встановити надгробний пам`ятник; Згідно з п. 8 Договору, право власності на вказану в договорі квартиру переходить до набувачів у рівних частках кожному після смерті відчужувача. Відповідно до п. 9 спірного договору, право власності на вказану в договорі квартиру підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після смерті відчужувача, згідно з чинним законодавством України. Відповідно до п. 10 договору, витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору, сплачується набувачами порівну. Згідно з п. 11 спірного договору, відчужувач та набувачі повинні дотримуватись таємниці спадкового договору за життя відчужувача. Відповідно до п. 12 спірного договору, у зв`язку з посвідченням цього спадкового договору, накладається заборона на відчуження квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до чеку про купівлі кольорового телевізору та розписки на ній, відповідачі виконали п. п. 7.3 спірного Договору, а саме, придбали позивачці кольоровий телевізор з пультом (копія а.с. 71).
Надані відповідачкою копії квитанцій та чеків (а.с.71-72), серед іншого і на купівлі крану, суд першої інстанції правильно вважав недостовірними доказами, оскільки на їх підставі, навіть, в сукупності з іншими наявними в справі доказами, неможливо встановити, що зазначені в них речі були передані позивачці. 
Відповідно до відомості одержання грошових коштів ОСОБА_3 від відповідачів в період з лютого 2019 року по червень 2022 року (копія а.с. 73-74), щомісяця відповідачі передавали позивачці, під підпис, грошові кошти по 1000,00 грн., вересень 2022 року – 1500,00 грн. Дані обставини позивачка не заперечувала в суді першої інстанції у судовому засіданні. З липня 2022 року зазначені кошти не надавалися відповідачами.
Допитана за клопотанням відповідачки у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 (розписка та присяга свідка - а.с. 111) пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_4 та сусідкою позивачки. Їй відомо, що після укладення спірного договору, позивачка звернулась до відповідачів з проханням, що їй потрібні гроші, тому вони домовились, що відповідачі їй будуть давати щомісяця кошти по 1000,00 грн., а вона сама буде прибирати в себе вдома. Відповідачі постійно допомагали позивачці: син їй відремонтував сантехніку, вхідний дзвінок; невістка систематично ходила в аптеку та купували їй ліки. Потім позивачка повідомила, що хоче розірвати договір, але невістка продовжували їй допомагати.
Суд першої інстанції, з урахуванням того, що свідок ОСОБА_6 є матір`ю відповідача (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), дійшов правильного висновку, що надані нею свідчення не є об`єктивними, тому не можуть прийматись судом у цій справі як достовірний доказ.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Ст. 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Згідно зі ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.
На підставі досліджених доказів, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі не виконували належним чином умови спірного договору, передбачені п.п. 7.1., 7.2., 7.4 договору, а саме: не відвідували в передбаченій договором кількості позивачку, не купували їй харчі, ліки, не забезпечили регулярне прибирання квартири, належної позивачці.
При цьому, відповідачі у суді першої інстанції зазначали, що вони після укладення спірного договору, за домовленістю з позивачкою, давали їй кошти на прибирання та їжу. 
Проте, судом першої інстанції правильно встановлено, що будь-які зміни до умов спірного договору, у встановленому законодавством порядку не вносилися, тому дані заявлені обставини, суд першої інстанції правильно не вважав належним виконанням умов спірного договору.
За встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що має місце невиконання умов спадкового договору відповідачами, як набувачами, щодо здійснення догляду та надання необхідної допомоги позивачу, яке у свою чергу є підставою для розірвання вищезазначеного спадкового договору сторін за рішенням суду у цій справі, а тому позовні вимоги позивача до відповідачів про розірвання вищезазначеного спадкового договору сторін та зняття обтяження з квартири позивачки, накладеного в зв`язку з укладенням цього договору, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у цій справі у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  є такими, що фактично дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача ОСОБА_1 , яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував надані ними докази, у тому числі допитував свідка зі сторони відповідачів тощо. 
Проте, в силу вимог ст. 78 ч. 2 ЦПК України (Допустимість доказів) письмовий доказ (у даному випадку зміст (умови) нотаріального письмового спадкового договору сторін) міг бути спростований у цій справі лише іншим письмовим доказом, зокрема: додатковою угодою сторін до цього договору з іншими умовами цього договору у тій самій формі, що і договір (письмова нотаріальна), а не усними показами будь-якого свідка. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). 
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідачів, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Оскільки, позивач ОСОБА_3 у судах першої та апеляційної інстанцій у цій справі зміну у будь-якій спосіб сторонами раніше нотаріально визначених вищезазначених умов вказаного спадкового договору сторін не визнала.
Відповідачі у цій справі, та зокрема відповідач  ОСОБА_1  і представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 . 
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). 
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. 
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Описки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, зокрема в частині прізвищ одного із відповідачів та свідка тощо, не можуть бути підставою для скасування останнього (правильного по суті) апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 , а можуть бути виправлені судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім цього, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що ОСОБА_1 не позбавлена права у подальшому вирішувати питання про повернення їй з бюджету частини зайво сплаченого судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі (розрахунок: сплачений ОСОБА_1 судовий збір при подачі вищезазначеної апеляційної скарги 3220,80 грн. (а.с.145) – належний розмір судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги 150% від судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову 2147,20 (а.с. 6)*150%/100%, але з урахуванням її подачі через систему «Електронний суд» і застосування коефіцієнту 0,8 відповідно до ст. 4 ч. 3 Закону України «Про судовий збір» - 2576,64 грн.) в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду апеляційним судом відповідного клопотання  ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.08.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Поляков О.З.