ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року 
м. Київ

cправа №  926/2179/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
позивача - Пашніна А.В.,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - Решетов В.В.,
відповідача-3 - не з`явився, 
третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 (у складі колегії суддів: Матущак О.І. - головуючий, Плотніцький Б.Д.,          Зварич О.В.)
у справі №926/2179/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатаукціон"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Есперанса-Плюс"; 3) арбітражного керуючого Шевчука Т.І.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватного нотаріуса Троянської М.М.
про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог
1.          У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" (далі - ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат") звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатаукціон" (далі - ТОВ "Прикарпатаукціон"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Есперанса-Плюс" (далі - ТОВ "Есперанса-Плюс") та арбітражного керуючого Шевчука Тараса Ігоровича (далі - Шевчук Т.І.), в якому просило:
- визнати недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016; 
- визнати недійсним протокол №1 другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016; 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу майна від 09.09.2016 за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016; 
- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні, серія та номер 1372, виданий 10.10.2016, приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською Марією Миколаївною; 
- визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності від 10.10.2016 №16976890 на нерухоме майно, будівля старої котельні, літера "О" 665 кв.м, будівля складу готової продукції, М, споруди теплиць 1, 2 - 3000 кв.м, трансформаторна будка Е, Н, очисні споруди 7, 8, споруди теплиць №№3, 4, 6 знесені, за ТОВ "Есперанса-Плюс".

2.          Вказані вимоги обґрунтовані тим, що у межах справи №926/1307-б/15 про банкрутство ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" проведено аукціон і продано нерухоме майно товариства, яке перебувало під арештом за постановою від 03.09.2012 старшого слідчого з ОВС СВ ДПС у Чернівецькій області. Майно ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" за 297974,00 грн придбало ТОВ "Есперанса-Плюс", яке сплатило цю суму на ліквідаційний рахунок, а отримані від реалізації майна кошти розподілені у ліквідаційній процедурі. Позивач вважає, що продаж майна у ліквідаційній процедурі банкрутства без зняття арешту у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України) порядку є істотним порушенням процедури продажу майна в ліквідаційній процедурі.

3.          ТОВ "Есперанса-Плюс" подало до господарського суду заяву про застосування позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
4.          Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2007 за ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" було зареєстровано на праві приватної власності будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район с. Мамаївці, вулиця Кіцманська, 48, а саме: споруди теплиць 3, 6, 20000 кв.м, будівля старої котельні, літера "О", 548,00 кв.м, будівля складу готової продукції, М, споруди теплиць 1, 2, 4, 30000 кв.м, трансформаторна будка Е, Н, очисні споруди 7, 8.

5.           03.09.2012 слідчим відділом ДПС у Чернівецькій області винесено постанову, якою накладено арешт на нерухоме майно, зареєстроване на праві приватної власності за ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", а саме: будинок №48 по вулиці Кіцманській в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, що підтверджується копією постанови про накладення арешту на майно.

6.          Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №61172107 від 10.06.2016, в такому Реєстрі зареєстровано обтяження №12944826 від 03.09.2012 а саме: арешт нерухомого майна ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат".

7.          Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13.08.2015 у справі №926/1307-б/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", визнано безспірні вимоги Кіцманської ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецької області до боржника в сумі 2722093,58 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном строком на 115 календарних днів.

8.          Ухвалою від 01.02.2016 у справі №926/1307-б/15 затверджено реєстр вимог кредиторів у сумі 4655784,63 грн, а постановою від 23.03.2016 визнано банкрутом ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Камерзана З.Д.

9.           21.04.2016 між ліквідатором банкрута Комерзаном З.Д. та ТОВ "Прикарпатаукціон" укладено договір на організацію аукціону, за умовами якого виконавець зобов`язується здійснити комплекс послуг із проведення аукціону та пошуку покупців на майно продавця, далі - об`єкти: цілісний майновий комплекс до складу якого входять об`єкти нерухомого майна, що складається з таких будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Мамаївці, вул. Кіцманська, 48, а саме: будівля старої котельні (літера "О" відповідно до технічного паспорта), загальною площею 665,0 кв.м, будівля складу готової продукції (літера "М") загальною площею 755,4 кв.м, трансформаторна будка (літера "Е"), площею основи 7,7 кв.м, споруди теплиць (№1 і №2), площею 10000 кв.м кожна, очисні споруди (№7 і №8). Початкова вартість майна 4655784,63 грн (п. 1.1 договору про організацію аукціону).

10.          Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 23.05.2016 арбітражного керуючого Комерзана З.Д звільнено від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", а новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шевчука Т.І.

11.          У зв`язку із відсутністю зареєстрованих покупців на попередніх двох аукціонах, ТОВ "Прикарпатаукціон" опублікувало відповідне оголошення та повідомило про проведення 18.08.2016 другого повторного аукціону з продажу майна ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" за ціною 2979704,00 грн, без врахування ПДВ.

12.          Відповідно до протоколу №1 про проведення аукціону від 18.08.2016 переможцем другого повторного аукціону з продажу майна боржника стало ТОВ "Есперанса-Плюс", запропонувавши ціну 297974,00 грн.

13.           09.09.2016 між ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та ТОВ "Есперанса-Плюс" укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, п. 1 якого визначено, що метою договору є оформлення результатів аукціону, який відбувся 18.08.2016 та проводився ТОВ "Прикарпатаукціон" з продажу об`єктів нерухомого майна, що складається з таких будівель та споруд, які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Мамаївці, вул. Кіцманська, 48, а саме: будівля старої котельні (літера "О" відповідно до технічного паспорта), загальною площею 665,0 кв.м, будівля складу готової продукції (літера "М") загальною площею 755,4 кв.м, трансформаторна будка (літера "Н"), площею основи 84, кв.м, трансформаторна будка (літера "Е"), площею основи 7,7 кв.м, споруди теплиць (№1 і №2), площею 10000 кв.м кожна, очисні споруди (№7 і №8).

14.           10.10.2016 приватним нотаріусом Троянською М.М. видано свідоцтво №1372 про придбання нерухомого майна на аукціоні на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Мамаївці, вул. Кіцманська, 48, з переліком майна, який зазначено у договорі купівлі-продажі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №222148057 від 31.08.2020.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

15.          Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2021 позов задоволено частково. Визнано недійсними результати другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майна від 09.09.2016 за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016. Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні серія та номер 1372, виданий 10.10.2016 приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською Марією Миколаївною. У решті позову відмовлено. Присуджено до стягнення з кожного з відповідачів по 2102,00 грн судового збору на користь ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат".

16.          Додатковим рішенням цього ж суду від 18.02.2021 стягнуто з кожного з трьох відповідачів по 2600,00 грн (загалом 7800,00 грн) витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.

17.          Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 скасовано рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2021 в частині задоволення позову і розподілу судового збору, у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Судовий збір за подання позовної заяви покладено на ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат". У решті рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2021 залишено без змін. Скасовано додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2021 та відмовлено ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" у розподілі витрат на правову допомогу шляхом покладення їх на відповідачів. Присуджено до стягнення з ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" на користь ТОВ "Есперанса-Плюс" 9459,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

18.          Постановою Верховного Суду від 06.09.2022 постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 скасовано. Справу №926/2179/20 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

19.          Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції, обмежившись посиланням на обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту порушеного права, не досліджував у повній мірі відповідні обставини, не встановив наявність порушених прав позивача та не визначив, який спосіб захисту прав позивача у такому разі відповідно до викладених в позові вимог є ефективним. Також суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевіряв законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду і в частині поставленого ТОВ "Есперанса-Плюс" питання щодо пропуску ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" позовної давності.

20.          Постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 рішення в частині задоволення позову і розподілу судового збору скасовано, у скасованій частині прийнято нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Судовий збір за подання позову залишено за позивачем. Додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.02.2021 скасовано. Відмовлено ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" у розподілі витрат на правову допомогу. Стягнуто з ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" на користь ТОВ "Есперанса-Плюс" 9459,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

21.          Постанова господарського суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах не є ефективними способами захисту права та інтересу позивача, а господарські суди першої та апеляційної інстанцій не мають процесуального права та механізму виходити за межі позовних вимог. При цьому господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що ефективним способом захисту в цьому випадку має бути позов про витребування майна з чужого незаконного володіння.

22.          У зв`язку зі скасуванням рішення місцевого господарського суду від 04.02.2021 в частині задоволення позову та ухваленням нового рішення про відмову у позові, господарський суд апеляційної інстанції також скасував додаткове рішення від 18.02.2021 у цій справі, оскільки законні підстави для розподілу витрат на правову допомогу шляхом їх покладення на відповідачів відсутні.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

23.          ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 скасувати в повному обсязі та залишити в силі рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2021. 

24.          У касаційній скарзі скаржник зазначає обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

25.          Скаржник вказує, що господарські суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №335/12096/15-ц та від 23.05.2018 у справі №569/4374/16-ц, постанові Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №926/1307-6/15.

26.          Скаржник вважає, що в порушення вимог ч. 5 ст. 310, ч. 1 ст. 316 ГПК України господарський суд апеляційної інстанції не застосував висновки та вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 06.09.2022 у цій же справі.

27.          На думку скаржника, оскільки всі юридичні дії та правочини, які оскаржує позивач у справі, були здійснені у період з 18.08.2016 по 10.10.2016, тобто на момент дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а не Кодексу України з процедур з банкрутства (далі - КУзПБ), який набрав чинності з 19.10.2019, то висновок господарського суду апеляційної інстанції, що процесуальною підставою на час подання позовної заяви мали б бути норми КУзПБ, а не Закону про банкрутство, є помилковими.

28.          Також скаржник вважає, що вказаний у позові спосіб захисту є єдиним ефективним способом захисту в цій справі та призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки з моменту, коли відповідач де-юре став власником, він фактично лише володів майном як титульний власник. Весь цей час майно знаходиться у віданні позивача, ключі від приміщень знаходяться у позивача, де-факто власником майна весь цей час залишається позивач. Отже, на думку скаржника, майно не потрібно витребовувати у відповідача, оскільки в цьому немає необхідності. 

29.          Окремою підставою для скасування постанови господарського суду апеляційної інстанції скаржник з посиланням на вимоги ст.ст. 35, 36, 37, 38 ГПК України вважає, що суддя Матущак О.І. не міг брати участі у розгляді цієї справи, оскільки ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі №926/1307-6/15 за участі цього судді було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2019 у справі №926/1307-6/15, якою закрито провадження у справі №926/1307-6/15 про банкрутство ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", а заяву засновника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" про визнання недійсним правочину щодо продажу майна боржника залишено без розгляду. 

30.          Отже, скаржник зазначає, що головуючий суддя Матущак О.І. повинен був заявити у справі №926/2179/20 самовідвід, чого ним зроблено не було та відмовлено у задоволенні заяви про відвід, яка подана позивачем.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

31.          До Верховного Суду від ТОВ "Есперанса-Плюс" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ТОВ "Есперанса-Плюс" із посиланням на правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову, що оскаржується, - без змін.

32.          ТОВ "Есперанса-Плюс" вважає, що господарський суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивачем не заявлені вимоги щодо повернення майна в порядку реституції, безпідставного збагачення або віндикації, то інші позовні вимоги, які направлені в обхід застосування цього способу є неналежними способами захисту, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

33.          Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34.          За ч.ч. 2, 3 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

35.          Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (ч. 4 ст. 300 ГПК України).

36.          Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду позовних вимог в частині: 1) визнання недійсними результатів другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016; 2) визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 09.09.2016, укладеного за результатами другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", проведеного 18.08.2016 та 3) визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні серія та номер 1372, виданого 10.10.2016, оскільки саме в цій частині скаржник просить залишити в силі рішення господарського суду першої інстанції.

Щодо позовних вимог визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами цього аукціону

37.          Оспорюваний аукціон з продажу майна боржника, який здійснювався під час банкрутства позивача, та результати якого оскаржуються у цій справі, проведений 18.08.2016, тобто у період здійснення регулювання умов та порядку провадження у справі про банкрутство боржника нормами Закону про банкрутство (в редакції від 19.01.2013).

38.          Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає помилковим висновок господарського суду апеляційної інстанції про те, що належною правовою підставою на час подання позовної заяви мали б бути норми КУзПБ, що вступили у чинність з 19.10.2019, а не Закону про банкрутство, який втратив чинність у зв`язку із прийняттям КУзПБ.

39.          Оскільки оспорюваний аукціон було проведено під час дії Закону про банкрутство, оцінка спірних правовідносин має здійснюватися із застосуванням положень цього Закону.

40.          У цьому зв`язку висновок господарського суду першої інстанції про те, що оскільки аукціон проведений до дня введення в дію КУзПБ, то до спірних правовідносин мають застосовуватися вимоги Закону про банкрутство у редакції, чинній з 16.01.2016, є правильним.

41.          Верховний Суд враховує, що під час вирішення зазначеного спору перед господарськими судами постало питання щодо належності та ефективності обраних позивачем способів захисту прав, які він вважає порушеними. 

42.          Згідно з положеннями ст.ст. 2, 4, 5 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

43.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (зокрема у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18), що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

44.          Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема, не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). 

45.          Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18). 

46.          У справі, яка переглядається, за результатом проведеного оспорюваного аукціону, боржником та ТОВ "Есперанса-Плюс" (переможець аукціону) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2016. Позивач стверджує, що з моменту, коли відповідач де-юре став власником, він фактично володіє майном як титульний власник. Весь цей час майно знаходиться у віданні позивача, ключі від приміщень знаходяться у позивача, де-факто власником майна весь цей час залишається позивач. Отже, на думку позивача, майно не потрібно витребовувати у відповідача, оскільки в цьому немає необхідності. При цьому, звертаючись з позовом та під час розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій позивач не заперечує тієї обставини, що ТОВ "Есперанса-Плюс" за 297974,00 грн придбало майно ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та сплатило цю суму на ліквідаційний рахунок, а отримані від реалізації майна кошти розподілені у ліквідаційній процедурі. 

47.          Верховний Суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц про те, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

48.          З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

49.          Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. 

50.          Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. 

51.          З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

52.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2024 у справі №910/2592/19, яка прийнята після подання касаційної скарги у цій справі та яка, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 300 ГПК України, підлягає врахуванню під час розгляду справи, дійшла висновку про необхідність відступити від висновків, сформульованих у постанові від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 щодо неефективності вимог про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу як способу захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, зазначивши таке: "Під час розгляду спору щодо відчуженого на аукціоні у справі про банкрутство майна у з`ясуванні питання ефективності обраного способу захисту порушених прав необхідним є урахування характеру та природи правовідносин між сторонами на момент виникнення спору.

53.          У правовідносинах з повернення відчуженого майна на аукціоні у справі про банкрутство відновлення порушеного права позивача здійснюється у різні способи, зокрема:

? якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство майно боржника перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону;

- якщо за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції (у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону); 

? якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство відчужено майно, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України".

54.          У наведеній постанові, зокрема вказано, що рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес; якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення, це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

55.          Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).

56.          Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі №496/1059/18 виснувала, що за загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язальними відносинами.

57.          Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають зобов`язальний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав.

58.          Так у ситуації, коли майно передане власником за правочином, який є оспорюваним, ефективним способом захисту може бути, зокрема, позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину.

59.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20) зазначено, що судом першої інстанції було встановлено, що спірне нерухоме майно не відчужувалось третім особам. Велика Палата зауважила, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту (пункти 105, 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20)).

60.          Отже, з огляду на встановлені обставини справи про те, що за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу, тобто між ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" та ТОВ "Есперанса-Плюс" існують договірні відносини, оскільки господарські суди не встановили, що майно було передано третім особам, та з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 належним та ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції.

61.          Реституція як правовий наслідок недійсності правочину та спосіб захисту суб`єктивного цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. 

62.          Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Тобто застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином за положеннями ст. 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц, від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц)

63.          Отже, якщо власник передав майно за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину має пред`являтися в разі, якщо майно залишається в набувача за таким правочином. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним чи застосування наслідків його недійсності, якщо він є нікчемним.

64.          Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №925/1276/19).

65.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулювала уточнюючий висновок щодо застосування норм ч. 3 ст. 215, ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, а саме:

"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.

Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача".

66.          У п. 43 постанови від 15.03.2024 у справі №904/192/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підтвердила попередні висновки, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п. 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (п. 54), Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19 (п. 99), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п. 76), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 155)), що в свою чергу виключає як необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника, так і необхідність дослідження підстав для визнання недійсними аукціону та договору як оспорюваного правочину (схожі висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц (п. 77), від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 (п. 148), від 05.07.2023 у справі №910/15792/20 (п. 8.18)).

67.          З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивач у цій справі не заявляв до суду вимогу про застосування наслідків виконання недійсного правочину, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 26.05.2023 у справі №905/77/21, від 15.03.2024 у справі №904/192/22, від 13.02.2024 у справі №910/2592/19, обраний позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки сам по собі не призведе до відновлення титульного володіння позивача спірним майном.

68.          Водночас у контексті незастосування реституції при визнанні недійсним аукціону та правочину Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. 

69.          Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 

70.          Проте, згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) наведені положення чинного законодавства ніяк не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафі.

71.          Відповідно до практики ЄСПЛ втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм (рішення у справі "Беєлер проти Італії").

72.          Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

73.          Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23.11.2000 у справі "The former king of Greece and others v. Greece" (Колишній король Греції та інші проти Греції). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України").

74.          Отже, відповідно до встановлених господарськими судами обставин справи та пояснень учасників справи вбачається, що ТОВ "Есперанса-Плюс" придбало майно ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" за 297974,00 грн, яке сплатило цю суму на ліквідаційний рахунок, а отримані від реалізації майна кошти розподілені у ліквідаційній процедурі.

75.          Тобто у випадку задоволення позову без застосування реституції буде мати місце втручання у право власності відповідача, оскільки як і грошові кошти, вигодонабувачем яких є позивач, бо вони були розподілені у ліквідаційній процедурі на погашення боргів позивача, так і майно ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", за яке ТОВ "Есперанса-Плюс" сплатило кошти, фактично залишається у власності позивача, що не відповідає пропорційності втручання у мирне володіння майном відповідача.

76.          При цьому, Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що в цьому випадку належним способом захисту є віндикація, оскільки господарські суди не встановили перебування майна, реалізованого на спірному аукціоні, у третіх осіб.

77.          З огляду на викладене мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції в частині розгляду вимог про визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу слід змінити, виклавши в редакції цієї постанови.

78.          Верховний Суд зауважує, що в цьому випадку самостійною та достатньою підставою для відмови в позові є неефективний спосіб захисту, який обраний позивачем, який крім того порушує справедливий баланс інтересів сторін. Обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для визнання недійними результатів аукціону та укладеного за його наслідками договору можуть бути предметом дослідження господарськими судами під час розгляду позовних вимог, які відповідають закону та призводять до поновлення прав позивача з дотриманням справедливого балансу інтересів сторін у відповідності до приписів ст. 216 ЦК України.

Щодо визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні 

79.          Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, з огляду на таке.

80.          Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України ?Про нотаріат? (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем (переможцем аукціону), але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

81.          За пп. 4.1, 4.2 п. 4 глави 12 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 придбання нерухомого майна на аукціоні при його продажі в провадженні у справі про банкрутство оформлюється нотаріусом відповідно до ст. 75 Закону про банкрутство за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва за умови надання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до ст. 50 Закону про банкрутство. Свідоцтво про придбання майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта про передання права власності на придбане майно, що підписується сторонами, та протоколу про проведення аукціону, складеного організатором аукціону.

82.          Тобто нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна на аукціоні, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення аукціону (близькі за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

83.          З огляду на викладене, визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника (в даному випадку позивача). Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (постанови Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 12.04.2023 у справі №16/89).

84.          З урахуванням викладеного, постанова господарського суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, серія та номер 1372, виданого 10.10.2016, приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською Марією Миколаївною, підлягає залишенню в силі.

85.          Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування позовної давності, про яку заявило ТОВ "Есперанса-Плюс" під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо складу суду господарського суду апеляційної інстанції

86.          Окремою підставою для скасування постанови господарського суду апеляційної інстанції скаржник з посиланням на вимоги ст.ст. 35, 36, 37, 38 ГПК України вважає, що суддя Матущак О.І. не міг брати участі у розгляді цієї справи. 

87.          У цьому зв`язку Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

88.          Так, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 у справі, що переглядається, заяву ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" про відвід головуючого судді Матущака О.І. залишено без розгляду. 

89.          Обґрунтовуючи подану заяву, позивач зазначав, що ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі №926/1307-б/15 у складі: головуючого судді Матущака О.І., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г. було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2019 у справі №926/1307-б/15, якою закрито провадження у справі №926/1307-б/15 про банкрутство ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат", а заяву засновника ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" про визнання недійсним правочину щодо продажу майна боржника залишено без розгляду.

90.          При цьому, заявник покликався на п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

91.          Частиною 2 ст. 38 ГПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

92.          Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

93.          Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

94.          Згідно ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

95.          Так, відповідно до змісту ухвали Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 заявник не подав заяву про відвід суддів в межах встановленого строку з дня, коли заявник дізнався про наявність підстав для відводу судді, так само, як і не подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.

96.          Частиною 2 ст. 118 ГПК України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

97.          З огляду на те, що відвід був заявлений ТОВ "Мамаївський агропромисловий комбінат" поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 38 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 ГПК заяву про відвід головуючого судді Матущака О.І. залишив без розгляду.

98.          Окрім цього, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не є підставою для відводу. Крім того, при винесенні ухвали від 30.03.2020 у справі №926/1307-б/15 Західним апеляційним господарським судом не здійснювався розгляд справи по суті, а було відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав зазначених в цій ухвалі.

99.          Отже, доводи касаційної скарги про неповноважний склад суду під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

100.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

101.          У цій справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

102.          Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України).

103.          Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (ч. 1 ст. 311 ГПК України).

104.          Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 3 ст. 311 ГПК України).

105.          Ураховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм матеріального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, однак рішення господарських судів попередніх інстанцій слід змінити у мотивувальній частині, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Судові витрати

106.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамаївський агропромисловий комбінат" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 у справі №926/2179/20 змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. У решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    К. Огороднік

                                                                                                    В. Погребняк