15.07.24
22-ц/812/967/24
Провадження № 22-ц/812/967/24
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 липня 2024 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 489/5473/23
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,        
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , поданою представником – адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 18 квітня 2024 року під головуванням судді Кокорєва В.В., повний текст судового рішення складений 23 квітня 2024 року,
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року ОСОБА_1  звернулася з позовом до  ОСОБА_2   ОСОБА_3 ,  ОСОБА_3  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та проживає в цій квартирі. Власником квартири квартирі АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище, є відповідач  ОСОБА_2 , в цій квартирі також зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Як вказала позивач, 07 липня 2023 року сталося залиття її квартири. Відповідно до Акту про залиття від 07 липня 2023 року, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «12 Поздовжня 42» ОСОБА_5 та членів комісії: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 (1 поверх) відбулося через несправність на системі водопостачання у квартирі АДРЕСА_4 (2 поверх). Прорив став можливим через несправність (передчасний вихід з ладу) труби в ванній кімнаті, встановленою під душовою кабіною. З вказаного Акту вбачається, що внаслідок залиття пошкоджено три кімнати, а саме: ванна кімната, коридор-гостьова кімната, кухня, спальна кімната. Відповідач ОСОБА_2 від підпису в акті відмовилась. 
Вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення заподіяної матеріальної шкоди по ліквідації залиття квартири АДРЕСА_1 в нині чинних цінах складає 115 946,00 грн., що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16.08.2023 №120-0248. Згідно вказаного висновку в коридорі: на стелі плями сирості з намоканням листів гипсокартону по всій площі з наявністю жовто-бурих плям патьоків води, на стінах жовто-бурі плями патьоків з відшаруванням шпалер окремими місцями по всій площі з наявністю темних плям сирості; в житлових кімнатах: на стелях намокання по всій площі з наявністю жовто-бурих гілям, на стінах намокання шпалер з наявністю жовто-бурих плям патьоків води, намокання та деформація плит ламінату; в кухні: на стелі намокання та тріщини по всій площі з наявністю жовто-бурих плям, на стінах - жовто-бурі плями патьоків води з відшаруванням шпалер окремими місцями по всій площі з наявністю темних плям сирості;в санвузлі: намокання та деформація дверної коробки, на стінах - між швами плитки керамічної по всій площі наявність темних плям сирості та цвілі. Вказані пошкодження обробних покриттів є порушенням ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 і відносяться до тих дефектів конструктивних елементів, які могли утворитися в результаті їх залиття. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути солідарно з  ОСОБА_2   ОСОБА_3 ,  ОСОБА_3  на її користь 115 946 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири. Крім того, просила стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 10 000 грн. моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням свого майна та неможливості користування ним, порушенням звичного усталеного способу життя, психологічного стресу та погіршенні здоров`я.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_2   ОСОБА_3 ,  ОСОБА_3  115 946 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн. компенсації моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3843 грн 46 коп. по 1281 грн 15 коп. з кожного, витрати на проведення експертизи в розмірі 7400 грн по 24666 грн 66 коп. з кожного та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21340 грн00 коп. по 7113 грн 33 коп. з кожного.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2024 року заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду.
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 – адвокат Коренко Т.В. просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що акт про залиття квартири не відповідає вимогам законодавства, наявний у справі висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.08.2023 року не містить доказів неправомірних дій відповідача, залиття відбулось 07.07.2023 року, а саме дослідження проведено 16.08.2023 року, а тому його не можна вважати належним доказом.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_2 115 946 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн. компенсації моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3843 грн 46 коп. судового збору, 7400 грн витрат на проведення експертизи та 21340 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що за шкоду заподіяну залиттям квартири відповідає заподіювач шкоди, а тому враховуючи, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 хоча і були зареєстровані у квартирі але не проживали в ній, шкода підлягає відшкодуванню з власника квартири ОСОБА_2 . Також суд виходив із доведеності позивачем розміру спричиненої внаслідок залиття квартири майнової шкоди та наявності підстав для стягнення моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апелянт зазначала, що акт про залиття квартири від 07.07.2023 року не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у ньому відсутні однозначні висновки щодо вини особи, яка вчинила залиття, він складений за відсутності власника чи його представника, не містить інформації про те, що відповідачі запрошувалися для огляду квартири з метою встановлення факту залиття, що вказаний акт був вручений відповідачам та що вони ознайомлені з ним. Також вказувала, будь-яких доказів того, що комісією було проведено огляд квартири та установлено, що залиття сталося саме по причині того, що відбулась несправність труби у ванній кімнаті, встановленого під душовою кабіною, позивачем надано не було, як і документів на підтвердження висновку комісії щодо встановлення причини залиття квартири. Висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 16.08.2023 року не містить доказів неправомірних дій відповідача, які б перебували б у причинно-наслідковому зв`язку із залиттям квартири, оскільки експертом дане питання не досліджувалося. Також експертне дослідження проведено 16.08.2023 року, а залиття відбулось 07.07.2023 року, при цьому не вказано якими саме матеріалами була виконана обробка квартири до її пошкодження. А тому вказаний висновок експерта не можна вважати належним доказом, який встановлює вартість відновлювального ремонту. Відтак, на думку апелянта, беззаперечних доказів, які б підтвердили розмір реального збитку, який поніс позивач внаслідок залиття квартири, а також причинного зв`язку між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками у вигляді шкоди не надано. Суд не врахував правові висновки Верховного Суду у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 2-1974/11, від 22 травня 2019 року у справі № 640/8205/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 711/7670/16-ц у подібних правовідносинах.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що твердження апелянта, що акт про залиття квартир не відповідає вимогам законодавства є неспроможним, так вказаний акт містить всі необхідні дані, підписаний членами комісії та потерпілою стороною, а винна особа від підпису відмовилась, про що зазначено в акті. Також зазначала, що відповідач не спростувала визначений у висновку експерта розмір спричиненої матеріальної шкоди, правом на проведення експертизи. Щодо посилань апеляційної скарги на те, що суд не врахував висновки Верховного Суду у постановах, вказаних апелянтом, то зазначила, що правові позиції у вищевказаних справах не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Також у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на загальну суму 8 040 грн., надавши акт прийому-передачі виконаних робіт та квитанцію до прибуткового касового ордеру.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Пугаченко С.Ю. - просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, від представника ОСОБА_2 – адвоката Коренко Т.В. – надійшла заява про розгляд справи у відсутність її та ОСОБА_2 .
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №245344084 від 22.02.2021 квартира  АДРЕСА_1  належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 
07 липня 2023 року відбулось залиття належної позивачці квартири.
Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 07.07.2023, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «12 Поздовжня 42»  ОСОБА_5  та членів комісії:  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7  (мешканців квартири АДРЕСА_5 ), залиття квартири  АДРЕСА_1 (1 поверх) сталося через несправність на системі водопостачання у квартирі  АДРЕСА_6 (2 поверх). Прорив став можливим через несправність (передчасний вихід з ладу) труби в ванній кімнаті, встановленою під душовою кабіною. Причиною залиття, аварії, що трапилась на системі водопостачання є незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу трубопроводу, встановленого в ванній кімнаті квартири  АДРЕСА_2 . Внаслідок несправності труби, яка встановлена під душовою кабіною у зазначеній квартирі, розташованій на 2 поверсі, сталося залиття трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 (а.с. 21-22).
Факт пошкодження приміщень у квартирі позивачки вналідок її залиття підтверджується фото- та відео- матеріалами, що містяться у матеріалах справи.
Висновком №120-0248 від 16.08.2023 судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.08.2023, встановлено, що на момент дослідження, спостерігаються дефекти, які утворилися на поверхні стель, стін, дверних та віконних прорізах та підлогах в квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 з системи холодного водопостачання, а саме: 
в коридорі літ. № 1 пл. 2,8 кв.м. – на стелі плями сирості з намоканням листів гіпсокартону по всій площі з наявністю жовто-бурих плям потьоків води, на стінах – жовто-бурі плями потьоків води з відшаруванням шпалер окремими місцями по всій площі з наявністю темних плям сирості;
в житлових кімнатах літ. № 3, 4 – на стелях намокання по всій площі з наявністю жовто-бурих плям, на стінах намокання шпалер з наявністю жовто-бурих плям патьоків води, намокання та деформація плит ламінату;
в кухні літ. № 5- на стелі намокання та тріщини по всій площі з наявністю жовто-бурих плям, на стінах – жовто-бурі плями патьоків води з відшаруванням шпалер окремими місцями по всій площі з наявністю темних плям сирості; 
в санвузлі літ. № 12 – намокання та деформація дверної коробки, на стінах – між швами плитки керамічної по всій площі наявність темних плям сирості та цвілі.
Вказані пошкодження обробних покриттів, є порушенням ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 і відноситься до тих дефектів у конструктивних елементів, які могли утворитися в результаті їх залиття. 
Вартість ремонтно-будівельних робіт, для усунення заподіяної матеріальної шкоди по ліквідації залиття квартири АДРЕСА_1 , в нині чинних цінах, складає – 115946 грн. Вартість будівельних робіт визначена за даними середньої вартості матеріалів по Миколаївській області, які вказані в програмі АВК-5 та прайс-листів з урахуванням фізичного зносу будівельних матеріалів – 5 % (а.с. 26-66).
Відповідачі клопотання про призначення повторної будівельно-технічної експертизи не зявляли.
З витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 19.09.2023 слідує, що в квартирі  АДРЕСА_6  зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відомостей щодо власника вказаної квартири матеріали справи не містять, відсутні такі відомості і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із тим, у поданих представником ОСОБА_2 – адвокатом Коренко Т.В. – відзиві на позов та заяві про перегляд заочного рішення не заперечується право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру або посилань на те, що квартира не перебувала у володінні  ОСОБА_2 на час заподіяння шкоди. Не містить таких аргументів і апеляційна скарга.
Разом із тим представником відповідача надано суду підписані сусідами та головою ОСББ Акти про те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають у квартирі  АДРЕСА_1  з 2012 року (а.с. 160,165). 
Позивачем вказані обставини не були спростовані.
Відповідно до вимог статті 177 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантехприладів.
Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник (наймач) квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.
Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.
З огляду на вищевикладені вимоги закону, суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази і встановив, що залиття квартири  АДРЕСА_1 відбулося з вини відповідачки ОСОБА_2 як володільця квартири, з якої відбулося залиття квартири позивачки.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про недоведеність вини відповідачки у залитті квартири позивачки у зв`язку з тим, що наданий позивачкою Акт залиття квартири не підтверджує її вину. Обгрунтовуючи вказане, апеллянт стверджувала, що даний Акт не відповідає встановленій формі, складений за відсутності власника, не містить інформації про те, що відповідачі запрошувалися для огляду квартири, що акт був вручений відповідачам та що вони ознайомлені з ним, відсутні докази того, що комісією було проведено огляд квартири відповідачки та установлена зазначена у акті причина залиття.
Так, приписами статтей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт спричинення позивачці шкоди внаслідок залиття її квартири водою, що потрапила з квартири відповідачки, підтверджена належними та достатніми доказами.
Так, Актом про залиття від 07.07.2023, складеного комісією у складі голови правління ОСББ «12 Поздовжня 42» ОСОБА_5 та членів комісії: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , було встановлено, що залиття квартири позивачки сталося через несправність на системі водопостачання у квартирі відповідачів, прорив став можливим через несправність (передчасний вихід з ладу) внаслідок незадовільного технічного обслуговування систем труби в ванній кімнаті, встановленою під душовою кабіною у квартирі  АДРЕСА_2 , через що сталося залиття трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_7 .
Зі змісту Акту слідує, що як позивачка ОСОБА_1 , та і відповідачка ОСОБА_2 зі змістом Акту були ознайомлені, ОСОБА_2 від підпису відмовилась, її заперечень щодо викладених у Акті обставин не зафіксовано.
Доказів, які б спростовували викладнене у Акті, відповідачами не було надано.
Також на підтвердження факту спричинення позивачці шкоди внаслідок залиття її квартири водою, що потрапила з квартири відповідачки, ОСОБА_1 було надані фото- та відео матеріали пошкоджень її квартири та висновок судової будівельно-технічної експертизи №120-0248 від 16.08.2023, яким встановлено, що виявлені у квартирі  АДРЕСА_1  дефекти, які утворилися на поверхні стель, стін, дверних та віконних прорізах та підлогах могли утворитися в результаті їх залиття. 
Доказів того, що залиття квартири АДРЕСА_7 сталося не з вини володільців квартири АДРЕСА_2 матеріали справи не містять. Отже, ОСОБА_2 не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що майнова шкода, завдана квартирі позивача через залиття, підлягає відшкодуванню відповідачкою. 
Встановивши, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають у квартирі  АДРЕСА_6  з 2012 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог до них необхідно відмовити.
Рішення суду у вказаній частині не оскаржувалось, а тому з огляду на приписи ст. 367 ЦПК України у вказаній частині не переглядалось.
При визначенні розміру майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції правильно виходив з висновків проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Вказаний доказ відповідає вимогам статей 76-79 ЦПК Україн, обсяг зазначених експертом у Дефектному акті пошкоджень узгоджується з іншими доказами у справі, а кошторисний розахунок вартості відновлювальних ремонтних робіт відповідає встановлениму обсягу цих робіт.
Висновки експертизи апелянтом не спростовані.
За такого доводи апеляційної скарги про те, що суд не повинен приймати її як належний та допустимий доказ, є безпідставними.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Оскільки квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, який у добровільному порядку вирішити питання відшкодування шкоди відмовився, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди. 
При цьому судом першої інстанції обгрунтовано виходив із доведеності вимог позивача щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок залиття належної йому на праві власності квартири, яка пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту квартири, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом не необхідністю зверненням до суду за захистом порушених прав.
Доводів щодо невірного визначення судом розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить.
Отже, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, та прийшов до правильного висновку щодо задоволення позову.
Щодо стягнутих судом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору, витрат за проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, то такі висновки суду ґрунтуються на нормах процесуального права, вказані витрати позивачем доведені, доводів щодо неспівмірності витрат на правовоу допомогу відповідачі не наводили, не містить таких аргументів і апеляційна скарга.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим та на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування сплаченого ОСОБА_2 судового збору за апеляційну скаргу.
Разом із тим у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на загальну суму 8 040 грн., надавши акт прийому-передачі виконаних робіт та квитанцію до прибуткового касового ордеру.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції до судових дебатів представником позивачки – адвокатом Пугаченко С.Ю. – було заявлено клопотання про відшкодування вказаних витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу було надано копію ордера про надання правничої допомоги Серії ВЕ №1098220 та Витягу з договору про надання правничої допомоги № 04/23 від 28 серпня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Пугаченко С.Ю., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_1 в Миколаївському апеляційному суді у справі №489/5473/23. Згідно п. 4.2. цього договору вартість однієї години витраченого часу на надання професійної правничої допомоги складає 1260 грн 00 коп., гонорар адвоката за представництво в суді апеляційної інстанції складає 3000 грн, Згідно п. 4.5 гонорар сплачується клієнтом на протязі одного робочого дня з моменту отримання акту-прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) у відповідному розмірі. 
У поданому разом із відзивом на апеляційну скаргу Акті прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 04/23 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2023 року зазначено, що адвокат виконав та передав клієнту наступні роботи (послуги): вивчення апеляційної скарги та додатків до неї, консультація з питання розгляду апеляційної скарги, узгодження правової позиції, складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2024 року, виготовлення відзиву з додатками відповідно до кількості сторін у справі, витрачено адвокатом 4 години – 5040 грн. У п. 5 Акту зазначено, що Клієнт сплатив адвокату гонорар за представництво в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 4. 2 Договору у розмірі 3000 грн. 
Також позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордера №4/0423-Г на загальну суму 8040 грн.
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонам, від ОСОБА_2 не надходило.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення звідповідача  ОСОБА_2  витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 8040 грн 00 коп., тобто відповідно до п. 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України .

Керуючись ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником – адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 8 040 (вісім тисяч сорок) гривень 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                       В.В. Коломієць 

Судді:                                                               Н.В. Самчишина

                                                                                Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2024 року