02.08.24
22-ц/812/1107/24
Провадження №22-ц/812/1107/24

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 липня 2024 року м. Миколаїв
справа № 477/1361/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,
за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 02 травня 2024 року під головуванням судді Сухаревич З.М., в приміщенні  цього ж суду,  повний текст судового рішення складений 07 травня 2024 року у цивільній справі 
за позовом
ОСОБА_2  до  ОСОБА_4  про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
У червні 2023 року ОСОБА_2 , через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру та способу стягнення аліментів. 
Позивач зазначав, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано. Від цього шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області від 24 квітня 2019 року, з нього на користь ОСОБА_4 , стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначає, що на даний час він створив нову родину, уклав новий шлюб. В шлюбі народилося двоє синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матеріальне становище позивача сильно погіршилось, він має нестабільний дохід, постійного місця роботи не має. Дружина працювати не може через вік молодшої дитини. Є такі місяці коли позивач не має ніякого доходу, а окрім того потребує самостійно утримувати дружину з двома дітьми, також на даний час скрутна ситуація з пошуком роботи.
На даний час прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 2272 грн, тобто мінімальний розмір аліментів на 2023 рік є 1136 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, погіршення свого матеріального стану, позивач просив суд змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2019 року по справі 477/884/19 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1800 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Узагальнені доводи інших учасників
Під час розгляду справи представник відповідачки  ОСОБА_4  – адвокат Білов І.В. подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову  ОСОБА_2  відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., посилаючись на те, що позивач ухиляється від сплати аліментів, заборгованість складає 75 505,15 грн, державним виконавцем йому встановлена низка обмежень. 14 лютого 2020 року Вітовським ВП Корабельного ВП ГУНП України в Миколаївській області до ЄРДР внесено заяву ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 в зв`язку зі злісним ухиленням від сплати аліментів. Незважаючи на це позивач продовжує ухилятись від сплати аліментів. 13 січня 2021 року суд задовольнив позов ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. До позову не додані докази того, що позивач перебуває на обліку в службі зайнятості та незважаючи на усі її зусилля служба не в змозі його працевлаштувати. Позивач є військовозобов`язаним та за своїм станом здоров`я має можливість бути призваним до лав ЗСУ та допомогти надати відсіч агресору. Ця праця достойно оплачується і позивач зможе утримувати сім`ю. Також звертає увагу, що виходячи з віку дітей, дружина позивача отримує декретні виплати, а враховуючи, що до справи додані документи іноземною мовою, то вона з дітьми знаходиться в якійсь країні Євросоюзу. Тобто отримує матеріальну допомогу як ВПО на себе та на дітей. Крім того, враховуючи інфляцію та скрутне становище відповідачка не бажає отримувати гроші в твердій сумі. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовлено у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20). Окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. 
Посилаючись на нестабільний дохід, відсутність постійного місця роботи, позивач не надає доказів, які б це підтверджували. А та обставина, що у позивача змінилось сімейне становище, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 у справі № 565/2071/19).
Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2023 у розмірі 75 505,15 грн. через несплату аліментів.
Отже, обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру аліментів.
Окрім цього, суд не може взяти до уваги доводи позивача щодо необхідності стягнення з нього аліментів в розмірі 1800 грн., тобто по суті - в твердій грошовій сумі, так як згідно з вимогою частини 3 статті 181, статті 184 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається виключно за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто стягувача, а не платника аліментів. 
Відтак, вимога позивача зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб присудження аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму не відповідає вимогам закону.
Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн то на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів, окрім ордеру. 
Отже, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому нею розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 

Узагальненні доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги надані позивачем докази, про його неспроможність сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі, визначеному рішенням суду, у зв`язку зі зміною його матеріального, сімейного стану. Позивач зазначав, що вже тривалий час без роботи, а ситуація в країні змінилась теж не в найкращу сторону стосовно працевлаштування. А тому, відсутність праці та наявність ще додатково трьох членів родини на утриманні позивача унеможливлюють його сплату аліментів саме в тому розмірі, які йому нараховуються щомісячно. Позивач не може подати докази доходу, оскільки їх фактично не має.
Апелянт не погоджується із твердженням відповідача про ухилення позивачем від сплати аліментів, оскільки позивач не має змоги їх сплатити. 

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу представник відповідача – ОСОБА_1 , подав відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними. Починаючи з лютого 2022 року позивач жодного разу не сплачував аліменти. Твердження позивача про те, що на даний час прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 2272 грн, тобто мінімальний розмір аліментів на 2023 рік є 1136 грн є наміром ввести суд в оману. Так апеляційна скарга сформована в системі «Електронний суд» 17 червня 2024 року, розрахунок мінімальної суми на утримання дитини позивач робить з норми на утримання дитини до 6 років, але дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто їй вже більш ніж 6 років. З цього вбачається, що батько намагається знизити аліменти до мінімуму.
Крім того, позивач стверджує, що є ситуація з пошуком роботи, але жодним чином це не доводить, хоча б довідкою про перебування на обліку у центрі зайнятості.

2. Мотивувальна частина 

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник не з`явились. Повідомлення позивача про час і місце судового розгляду підтверджується рекомендованим поштовим відправленням (а.с.130), а представник позивача – адвокат Нікітіна Ю.В., повідомлена через систему «Електронний суд», що відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України, є належним повідомленням і позивача.
Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило. За такого, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року. Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом Миколаївської області від 24 квітня 2019 року у справі №477/884/19, з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.62).
      Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач 29 вересня 2020 року уклав новий шлюб (а.с.15). 
Згідно з копією свідоцтва про народження дитини від 14 квітня 2021 року, позивач є батьком дитини – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, яке видане управлінням реєстрації актів цивільного стану міста Мілич, Нижньосілезьке воєводство, від ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Мілич, Польща (а.с.14).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у зв`язку з цим його матеріальне становище сильно погіршилось. Крім того, він має нестабільний дохід, та не має постійного місця роботи. 

Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 183 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції визначив та дослідив обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану.
Також суд обґрунтовано відмовив у зміні способу стягнення аліментів, оскільки такі вимоги батька, з якого стягуються аліменти, суперечать положенням частини 3 статті 181 СК України.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував наявності на утриманні позивача двох малолітніх синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не спростовують висновку суду першої інстанції. Визначений за судовим рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2019 року розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв`язку з наявністю на утриманні позивача двох малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме інтересам останнього.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 09 серпня 2018 року у справі № 640/10064/16-ц (провадження № 61-35771св18).
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2024 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.
 
Головуючий І.В. Лівінський                                                         
Судді:                                                         Т.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 02 серпня 2024 року.