Справа № 461/4933/21                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/776/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
                      без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що 10 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шиндлер» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №AM 127505. Предметом договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ауді», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
Вказували, що 24 січня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в м. Київ на вул. Робітнича, 2 здійснення зіткнення з транспортним засобом «Ауді», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. 
Згідно постанови Святошинського районного суду міста Києва від 07 травня 2018 року у справі № 759/6775/19, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи.
Стверджували, що на підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 264 255,08 грн. Позивач зазначає, що на підставі наведено у нього перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної потерпілому, а у ОСОБА_1 виникло зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.
Зазначали, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ6006380, ліміт відповідальності складає 100 000,00 грн. франшизи складає 0,00 грн. Тому вважає, що з відповідача АТ «СК «КРАЇНА» на користь позивача підлягає стягненню 100 000,00 грн. Оскільки лімітом страхового відшкодування за полісом №АМ6006380 покривається 100 000,00 грн., тому вважає, що сума відшкодування понад ліміт у розмірі 164 255,08 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 . 
Просив стягнути з АТ «СК «КРАЇНА» на користь позивача 100000, 00 грн. та з ОСОБА_1 на користь позивача 164255, 08 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2024 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ: 20782312) матеріальну шкоду у розмірі 164 255, 08 грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код ЄДРПОУ: 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ: 20782312) матеріальну шкоду у розмірі 100000, 00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ: 20782312) 2463,94 грн. судового збору.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (адреса: 04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, код ЄДРПОУ: 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ: 20782312) 1499,92 грн. судового збору.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, код ЄДРПОУ: 20782312) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) 10 000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення судуоскаржило Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» .та в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскаржило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» покликається на те, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.
Вказує, що згідно долучених до матеріалів справи доказів, дорожньо-транспортна пригода, за якою Позивачем на підставі умов добровільного страхування наземних транспортних засобів серія AM № 127505 від 10 квітня 2018 року, здійснено в виплату страхового відшкодування у розмірі 264 255,08 грн., мала місце – 24 січня 2019 року; заява (претензія) про виплату страхового відшкодування Позивача надійшла до AT «СК «Країна» - 25 січня 2023 року; 08 травня 2023 року протокольною ухвалою Суду, задоволено клопотання представника Позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача AT «СК «Країна», про яку останньому стало відомо – 18 травня 2023 року.
Стверджують, що Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування, однак пропущено визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону річний строк, при цьому відповідна заява подана в межах страхової суми та поза межами строку позовної давності (в термін понад 4 роки), тому з урахуванням висновків викладених згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17відсутні підстави для стягнення суми страхового відшкодування з AT «СК «Країна» в порядку суброгації.
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» покликається на те, що оскаржуваним рішенням позов задоволено повністю, а отже у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи повинні покладатись на відповідачів.
Вказує, що всупереч нормам ЦПК України, суд першої інстанції стягнув з позивача, на користь якого ухвалено рішення, судові витати на професійну правничу допомогу на користь відповідача.
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення професійної правничої допомоги відмовити.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 25 липня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 10 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шиндлер» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №AM 127505. Предметом договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ауді», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування /а. с. 20/.
25 липня 2018 року між ОСОБА_1 та AT «СК «Країна» було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6006380, щодо транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_4 , з встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП – у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП /а. с. 16-17/.
З даної постанови також вбачається, що 24 січня 2019 року о 21 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_5 , який належить на праві власності ТОВ «ЛК «Рент КАР», та рухаючись вул. Робітничою, 2 в м. Києві, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коростенська, не надав перевагу в русі автомобілю «Audi А4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху.
24 січня 2019 року страхувальник ТзОВ «ШИНДЛЕР» звернулося з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку / а. с. 11/.
На підставі страхових актів № UA2019012400057/L03/03 від 13 березня 2019 року та №UA2019012400057/L03/04 від 14 травня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 264 255, 08 грн., що стверджується платіжним дорученням №27889 від 22 травня 2019 року та платіжним дорученням №30826 від 04 червня 2019 року / а. с. 39-42/.
Відповідно до звіту №71-D/50/8 від 15.04.2020 року, про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Audi4», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість збитків заподіяних транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 377 395, 81 грн.
25 січня 2023 року AT «СК «Країна» від позивача отримало заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування №861, що датована 17 січня 2023 року № 208966ІНС.ЛОУ. Згідно з поданою заявою про виплату страхового відшкодування, зазначено вимогу про здійснення страхового відшкодування позивачу, у розмірі 264 255,08 грн., в якості відшкодування шкоди, в порядку суброгації, згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України.
АТ «СК «Країна» листом за вих. № 804/23 від 13 лютого 2023 року повідомило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
За змістом ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статями 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Як встановлено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
В силу приписів ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.
У відповідності до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат)
Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ст. 1188 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , у тому числі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
За змістом ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України.
Згідно ч. ч. 1-2ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем як страховиком було виконано свій обов`язок за договором страхування та здійснено виплату в межах суми страхового відшкодування.
Однак відповідачами не відшкодовано позивачу збитку у добровільному порядку.
З наданих позивачем в ході розгляду справи доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, тому вони приймаються судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування.
За вказаних обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 був водієм «Мерседес», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Країна». Загальна вартість відновлювального ремонту становить 264 255,08 грн., однак ні АТ «СК «Країна», ні ОСОБА_1 не здійснили відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ України».
Таким чином, ні страховик, ані застрахована особа не виконали свої зобов`язання, не відшкодували витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 2463, 94 грн. та з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - судовий збір в розмірі 1499, 92 грн.
Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність (ст. ч.1 ст.258 ЦК України).
Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
Згідно з ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.
Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961- ІV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна Здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону 1961-IV).
Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками, цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-ІУ, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дїї) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не ..є» тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).
Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, ані Закон №1961-ІУ, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування
або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позов давності. 
Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку, протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку, припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. 
З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.».
При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16).

З огляду на зазначене, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.
Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» щодо того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи зі наступних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що про те, що відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Країна» під час розгляду цієї справи у суді під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення. 
Відповідно до перевірки чинності полісу внутрішнього страхування за державним номерним знаком « НОМЕР_5 », полісів не знайдено. Окрім того, під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди відповідач у справі в жодному документі не вказував, що він керує забезпеченим транспортним засобом внаслідок чого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не мала можливості реалізувати своє право потерпілого не відшкодування шкоди за рахунок Страхової компанії відповідача. Таким чином, позивач не мав можливості та йому не було відомо про існування поліс № АМ 6006380, який оформлений за іншим номерним знаком.
Крім того, згідно нормам чинного законодавства у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. На даний час в Україні продовжено воєнний стан.
За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому у задоволенні клопотання відповідача про застосування спливу строку позовної давності слід відмовити за безпідставністю.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
В той же час, стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції помилково не враховано наступне.
Відповідно до ч.ч. 1.2ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскаржуваним рішенням позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задоволено повністю, а відтак відсутні підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки судові витрати, пов`язані з розглядом справи повинні покладатись на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст.374 ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2024 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу – скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 липня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.