ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/27078/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 липня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                    Губської Л.В.
                                                           Мєзєнцева Є.І.
при секретарі:                              Масловській К.І.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач, ДМС України), в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати рішення №129-22 від 23.09.2022 про втрату статусу біженця.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що рішенням ДМС від 30.12.2021 № 400-21 його визнано біженцем, документовано посвідченням біженця серії НОМЕР_1 зі строком дії до 30.12.2026 та проїзним документом біженця для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 зі строком дії до 30.12.2026.У зв`язку з воєнною агресією Росії, він виїхав до Бельгії, де отримав тимчасовий захист до 04.03.2023, який продовжено до 04.03.2024. Відповідач, вважаючи що позивач отримав притулок в іншій країні, прийняв рішення від 23.09.2022 № 129-22 про втрату статусу біженця позивачем. Позивач вважає таке рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки статус тимчасового захисту особи в Бельгії не означає отримання особою притулку чи дозволу на постійне проживання. При цьому, припинення статусу біженця в Україні автоматично анулює підстави для отримання тимчасового захисту на території Бельгії. Спірне рішення створює загрози життю та здоров`ю ОСОБА_1 , оскільки внаслідок припинення його статусу біженця, він буде висланий до країни походження Росії, де він та члени його родини зазнають переслідувань з політичних поглядів. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що картка тимчасового захисту для українців не визначає статусу ОСОБА_2 у Бельгії як особи, яка отримала притулок або як особи, яка отримала дозвіл на постійне проживання. За таких обставин, суд вважає, що ДМС України при ухваленні рішення про припинення статусу біженця ОСОБА_1 не оцінив наявність правового взаємозв`язку між статусом біженця в Україні та статусом тимчасового захисту у Бельгії.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що на підставі аналізу обставин справи позивача в контексті прийнятого імплементаційного рішення Ради (ЄС) 2022/382 від 04.03.2022, з урахуванням пункту 111 Керівництва УВКБ ООН, ДМС правомірно прийнято рішення № 129-22 від 23.09.2022          про втрату статусу біженця позивачем, відповідно до пункту 5 частини першої статті 11 Закону.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з ст.14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.
Відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.
Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа:
1) добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства);
2) набула громадянства України або добровільно набула громадянства, яке мала раніше, або набула громадянства іншої держави і користується її захистом;
3) добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;
4) будучи особою без громадянства, може повернутися в країну свого попереднього постійного проживання, оскільки обставин, за яких її було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує;
5) отримала притулок чи дозвіл на постійне проживання в іншій країні;
6) не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.
Відповідно до ч.14 ст.11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649 затверджені Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі за текстом Правила № 649).
Рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту (п. 7.1 Правил №649).
Згідно пункту 7.3 зазначених Правил № 649, подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Згідно пункту 7.4 зазначених Правил № 649, у поданні обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.
Підпунктом «б» пункту 7.4 Правил №649, передбачено обов`язок органу міграційної служби інформування у письмовій формі особу, якій надано статус біженця, про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця. Одночасно особі повідомляється, що під час розгляду відповідних матеріалів біженець або особа, якій надано додатковий захист, має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання.
Згідно із підпунктом «а» пункту 7.7 розділу IV Правил №649, за результатами всебічного вивчення та оцінки документів і матеріалів, що долучені до особової справи, яка надійшла разом із поданням, ДМС приймає рішення про втрату статусу біженця або додаткового захисту.
Як встановлено матеріалами справи, процедуру скасування рішення про визнання позивача біженцем ініційовано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у зв`язку із надходженням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 19.07.2022 № 8.5-1128/8.5-22, яким надіслано копії документів, що підтверджують отримання ОСОБА_1   дозволу на проживання на території Королівства Бельгія та документування його 30.03.2022 компетентним органом цієї країни посвідкою на проживання типу А № 4890440 88 строком дії до 04.03.2023.
Так, у зв?язку із війною росії проти України від 24 лютого 2022 року українські громадяни можуть звертатися за міжнародним захистом в Європейському Союзі (отримання притулку). Отримати можна статус біженця, додатковий захист та тимчасовий захист.
Рада ЄС на засіданні в Брюсселі 4 березня 2022 року проголосувала за застосування Директиви від 20 липня 2001 року № 2001/55/EC про мінімальні стандарти надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та несення їх наслідків (далі - Директива).
Директива обходить традиційно перевантажену процедуру надання притулку (отримання статусу біженця/додаткового захисту) і пропонує швидкий і спрощений шлях доступу до захисту в країнах ЄС.
Особи без громадянства та громадяни третіх країн, крім України, які користувалися міжнародним захистом або еквівалентним національним захистом в Україні до 24 лютого 2022 року, можуть отримати тимчасовий захист в країнах ЄС.   
При цьому, тимчасовий захист не означає отримання статусу біженця відповідно до Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року, який надає права, аналогічні посвідці на проживання. Втім, особи, які отримали тимчасовий захист в ЄС, можуть у будь-який час подати заявку на отримання статусу біженця.
Положення статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначають підстави для втрати або позбавлення статусу біженця.
Положення статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не визначають припинення статусу біженця на підставі отримання тимчасового захисту, визначеній директивою рішення Ради ЄС 2022/382 від 04.03.2022 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , маючи статус біженця України, скористався положенням директиви тимчасового захисту громадян України, визначеної рішенням Ради Європейської комісії 2022/382 від 04.03.2022 як особа, якій до 24.02.2022 в Україні було надано міжнародний або еквівалентний національний захист, внаслідок чого отримав тимчасовий захист у Королівстві Бельгія.
ОСОБА_1 та членам його сім`ї відповідно до директиви тимчасового захисту для українців комісії ЄС від 2022/382 від 04.03.2022 було видано картку тимчасового захисту для українців у Бельгії, яка передбачає «обмежене прибуття», про що є відмітка в самій картці тимчасового захисту.
Слід зауважити, що картка тимчасового захисту для українців не визначає статусу ОСОБА_2 у Бельгії як особи, яка отримала притулок або як особи, яка отримала дозвіл на постійне проживання.
Посвідка на проживання в Бельгії - статус, що надає право на проживання в Бельгії протягом терміну дії дозволу, багаторазовий перетин кордонів Шенгенської зони, а також можливість перебувати в інших країнах Шенгенської зони не більше 90 днів з кожних 180, без права на працевлаштування в них.
Статус тимчасового захисту в Бельгії - офіційний статус, що надає право на перебування в Бельгії для громадян третіх країн, які залишили країну постійного проживання через війну, екологічну катастрофу або будь-яку іншу масову надзвичайну обставину. Статус продовжується автоматично до спеціального наказу про припинення.
Згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Європейської комісії, тимчасовий захист є винятковим заходом для надання негайного та тимчасового захисту переміщеним особам з країн, що не входять до ЄС, і тим, хто не може повернутися до своєї країни походження. Вона застосовується, коли існує ризик, що стандартна система надання притулку не впорається з масовим припливом людей.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ДМС України при ухваленні рішення про припинення статусу біженця ОСОБА_1 не вірно тлумачило положення законодавства та наявність правового взаємозв`язку між статусом біженця в Україні та статусом тимчасового захисту у Бельгії.
Судом першої інстанції вірно зауважено, що суттєвим є той факт, що статус тимчасового захисту в Бельгії отримано ОСОБА_1 на підставі існуючого статусу біженця в Україні, а припинення статусу біженця в Україні анулює статус тимчасового захисту ОСОБА_1 у Бельгії, що підтверджує відсутність правової самостійності статусу тимчасового захисту ОСОБА_1 у Бельгії.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2024 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Л.В. Губська
                                                                                                    
                                                                                                           Є.І. Мєзєнцев