ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року	Львів	Справа № 460/3204/24 пров. № А/857/16371/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року, головуючий суддя – Дуляницька С.М., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Донецькій області, ГУПФУ в Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №172650007745 від 20.11.2023 року, яким було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача та зарахувати до страхового стажу періоди строкової військової служби з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року та період догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку з 04.11.2000 року по 31.12.2003 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що станом на 01.01.1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення повних 4 роки, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії та довідкою органу місцевого самоврядування. Також зазначав, що основним документом, що підтверджує страховий стаж особи є трудова книжка, а тому відповідачем безпідставно не зараховано періоди строкової військової служби з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року. Позивач зазначав, що йому також безпідставно не зараховано до стажу період догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-ти річного віку.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 20.11.2023 року за №172650007745 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2023 року про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до загального страхового стажу період строкової військової служби з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, викладених у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж позивача на дату звернення становить 17 років 03 місяці 18 днів. Згідно з пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 24 роки у разі набуття права на пенсію у 2023 році (стаж необхідний для призначення пенсії за віком у 2023 році - 30 років, зменшений на 6 років). Таким чином, позивач не набув необхідного страхового стажу для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Згідно з дубліката посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданого 28.03.2012р. (виданого взамін посвідчення серії НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.21).
Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області № 4527 від 18.07.2023 року, позивач зареєстрований та проживав з 26.04.1986 по 26.11.1987, з 14.11.1989 по даний час в селі Познань Сарненського району Рівненської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона) (а.с.19).
Згідно відмітки у паспорті позивача, його зареєстрованим місцем проживання з 14.11.1989р. є село Познань, Рокитнівського району, Рівненської області (а.с.18).
На підставі довідки №4527 від 18.07.2023 року видно, що позивач дійсно проживав АДРЕСА_1 з:
- з 26 квітня 1986 року по 26 листопада 1987 року;
- з 14 листопада 1989 року по даний час.
З військового квитка НОМЕР_3 позивача слідує, що останній проходив військову строкову службу в період з 28.10.1987 року по 10.11.1989 року.
Свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ НОМЕР_4 підтверджено, що 25.02.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) уклали шлюб у Глинівській сільській раді, Рокитнівського району, Рівненської області.
Матеріали справи містять копії свідоцтв про народження дітей та копії посвідчень дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи.
14.11.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.11.2023 року №172650007745, прийнятим за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До страхового стажу не зараховані:
- період військової служби з 28.10.1987 року по 10.11.1989 року згідно військового квитка НОМЕР_5 , оскільки в даті народження наявні ознаки виправлення та не завірені належним чином;
- період догляду за дитиною, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи до 12 років 01.11.1999 року народження згідно свідоцтва НОМЕР_6 від 01.11.1999 року, оскільки не виконані умови пункту 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 року №637, в частині надання заяви, що мати не скористалась пільгою, передбаченою пунктом 13 ст. 30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Паспорт дитини не надавався.
Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж позивача на дату звернення становить 17 років 03 місяці 18 днів. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 24 роки.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що необґрунтованим та протиправним є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до загального страхового стажу позивача період його строкової військової служби у складі Збройних Сил СРСР з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).
Згідно із статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
З матеріалів справи слідує, що до страхового стажу не зараховано період військової строкової служби з 28.10.1987 року по 10.11.1989 року, згідно військового квитка НОМЕР_3 у зв`язку з наявними виправленнями у даті народження.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі – Порядок №637) передбачено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС.
Матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка № НОМЕР_7 , видана на ім`я ОСОБА_1 , містить запис під номером 1 - служба в рядах РА з 28.10.1987 року по 10.11.1999 року. Запис зроблено на підставі військового квитка НОМЕР_3 .
Довідкою, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.11.2023 року №520 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив дійсну військову службу з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року. Підстава – облікова картка ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позивачем надано всі передбачені законодавцем документи щодо підтверджують час проходження військової служби, необхідного для зарахування до страхового стажу.
А рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до загального страхового стажу позивача період його строкової військової служби у складі Збройних Сил СРСР з 26.10.1987 року по 10.11.1989 року є протиправним та підлягає скасуванню, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №460/3204/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич