П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/14906/23	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 400/14906/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови, –

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У грудні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ018688 від 10.11.2023 про застосування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500 грн;
- №ПШ 018689 від 10.11.2023 про застосування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не був автомобільним перевізником щодо обставин, за яких зафіксовано порушення, а тому не може бути суб`єктом відповідальності.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що за результатами перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті виявлено порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, а саме перевищення встановлених законодавством вагових норм на ведучу вісь склало 8,5%, а саме 12,480т. та відсутня особиста карта водія ОСОБА_2 чим порушив вимоги п. 22.5 Постанови, Закону України "Про автомобільний транспорт" та Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567. Акт про проведення перевірки від 11.09.2023 №017173 складено на ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу марки MAN д/н НОМЕР_1 . Напівпричіп TROUILLET д/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва НОМЕР_3 від 26.09.2010 належить позивачу. Відповідачем при підготовці матеріалів було встановлено, що у ТТН № 497234 від 10.09.2023 у графі "автомобільний перевізник" зазначена інформація про ПП Макаліш, без зазначення ініціалів та без вказування на податковий номер для ідентифікації. Отже, згідно з указаною товарно-транспортною накладною перевізником є ПП Макаліш, відповідно, адміністративно-господарський штраф застосовано до ФОП ОСОБА_1 . Вважає, що прийнявши оскаржувану постанову, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 24.04.2024 у справі № 400/14906/23 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнив. 
Визнав протиправною та скасував постанову Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ018688 від 10.11.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500 грн.
Визнав протиправною та скасував постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 018689 10.11.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Державної служби України з безпеки на транспорті подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що посилання позивача на те, що він не є автомобільним перевізником є безпідставними, оскільки позивачем до позову не долучено копію договору оренди транспортних засобів;
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до товарно-транспортної накладної позивач є перевізником;
-інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2023 о 19:15 год. на а/д М-15 «Одеса-Рені» 12 км + 125 м працівниками Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу MAN д/н ВT6197ВС з напівпричепом TROUILLET д/н ВЕ0738ХG, під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.
Результати габаритно-вагового контролю були оформлені:
- довідкою №003217 від 11.09.2023 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (далі – Довідка);
- актом №002647 від 11.09.2023 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (далі – Акт перевищення).
За результатами габаритно-вагового контролю та рейдової перевірки працівниками Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області було складено Акт №017173 від 11.09.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом, яким виявлено порушення: «перевищення встановлених законодавством вагових норм на ведучу вісь склало 8,5%, а саме 12,480т. та відсутня особиста карта водія ОСОБА_2 чим порушив вимоги п.22.5 Постанови 1306 від 10.10.2001р. та п.33 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010».
10.11.2023 за наслідками розгляду Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Акту №АР017388 до позивача згідно Постанов:
- № ПШ018688 від 10.11.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн. за перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, що тягне за собою відповідальність передбачену абз.16 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (далі – Постанова 018688);
- № ПШ018689 від 10.11.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме особистої картки водія ОСОБА_2 до цифрового тахографа транспортного засобу МАН НОМЕР_4 , що тягне за собою відповідальність передбачену абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Постанова 018689).
Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про те, що саме ФОП ОСОБА_1 на дату проведення рейдової перевірки (11.09.2023) виступав автомобільним перевізником ґрунтуються виключно на відомостях наданої під час перевірки ТТН від 10.09.2023 № 497234.
При цьому суд зазначив, що будь-яких інших доказів того, що безпосереднім перевізником під час спірного транспортування вантажу був ФОП ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано й судом не встановлено.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).
Відповідно п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
З оскаржуваної постанови від 01.06.2023 № ПШ018077 вбачається, що адміністративно-господарська санкція застосована до позивача в зв`язку з порушенням Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацоами 3, 14 частини 1 ст.атті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Своєю чергою абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за відсутність на момент перевірки перевезень, зокрема, вантажів документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Абзацом 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірним в контексті розгляду даної справи є питання чи є ФОП ОСОБА_1 автомобільним перевізником у розумінні положень Закону № 2344-III та, відповідно, особою, на яку покладається адміністративно-господарська відповідальність за спірними постановами.
Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, аналізуючи положення законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Як зазначалося вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним із яких є товарно-транспортна накладна у якій, відповідно до Правил № 363 зазначається, зокрема відомості щодо перевізника та/або експедитора.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що власником транспортного засобу марки MAN д/н НОМЕР_1 станом на 11.09.2023 був ОСОБА_3 , а напівпричепа TROUILLET д/н ВЕ0738ХG, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 26.09.2010 – ФОП ОСОБА_1 (а.с. 15, т. 1).
Як зазначає відповідач, висновки про те, що саме ФОП ОСОБА_1 на дату проведення рейдової перевірки виступав автомобільним перевізником ґрунтуються на відомостях наданої під час перевірки ТТН від 10.09.2023 № 497234.
Проте, як вбачається з вказаної ТТН від 10.09.2023 № 497234, в графі «автомобільний перевізник» вказано «ПП ОСОБА_4 ». Номер РНОКПП чи ЄДРПОУ не зазначено.
Тобто, зазначена товаро-транспортна накладна не містить відомостей про те, що саме позивач, ФОП ОСОБА_1 , є автомобільним перевізником за спірними постановами.
Разом з тим, будь-яких інших доказів того, що безпосереднім перевізником під час спірного транспортування вантажу був ФОП ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано.
Апеляційний суд повторно зауважує, що у кожному конкретному випадку при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі тих документів, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні із обставинами цієї справи, колегія суддів уважає, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 , за обставин даної справи, не є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ та не має нести відповідальність, визначену абзацами 3, 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ у вигляді адміністративно-господарських штрафів.
Відтак, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 400/14906/23 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк