Дата документу 05.08.2024 Справа № 331/2038/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/2038/24 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/1353/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року                                                   м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Полякова О.З.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 – адвоката Стариченка Миколи Петровича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Стариченко Микола Петрович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, просив суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 депозитні кошти на рахунках у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини банківських вкладів, що знаходяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачу.
Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява ухвалою суду від 25.04.2024 року була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст. 185 ЦПК України, а саме в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 177 ЦПК України позивачем не сплачений судовий збір. Суд першої інстанції вважав, що судовий збір сплачений представником позивача ОСОБА_3 у розмірі 1211,20 грн. сплачений не у повному обсязі, а сплачений як судовий збір за подання заяви немайнового характеру. Суд першої інстанції прийшов до переконання, що вищезазначений позов є позовом майнового характеру, та позивачем повинен бути сплачений судовий збір у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1  – адвокат Стариченко Микола Петровичподав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було вказано точної суми судового збору, яка підлягала сплаті за позовну заяву. Тому, позивач на власний розсуд був вимушений визначати суму судового збору, що ним і було зроблено та у подальшому сплачено.
Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 05.08.2024 року.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2024 року - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1  – адвокат Стариченко Микола Петрович звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1  та ОСОБА_2  депозитні кошти на рахунках у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України»; стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  грошову компенсацію половини банківських вкладів, що знаходяться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Державний ощадний банк України»; стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судові витрати(а.с. 1-7).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
У пункті 1 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Висновки суду першої інстанції про неусунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 є помилковими та передчасними, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції, постановляючи 25 квітня 2024 року ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без руху, зазначив, що позивачем не сплачений судовий збір та надав позивачу час для усунення недоліків.
Разом з тим, вказуючи позивачу на необхідність сплатити судовий збір за подачу позовної заяви, судом не було вказано суму, яка підлягає сплаті.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України вухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Таким чином, вищевказаною статтею регламентовано обов`язок суду зазначити в ухвалі про залишення позову без руху точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). 
Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху, як й інші судові рішення, має бути ясною, чіткою, зрозумілою стороні, якій запропоновано усунути недоліки позовної заяви (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 215/1484/20).
Разом з тим, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції не врахував приписи ч. 2 ст. 185 ЦПК України та не визначив в ухвалі від 25.04.2024 року точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу.
В подальшому, вказуючи на не усунення недоліків, а саме на недоплату судового збору стороною позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що в ухвалі про залишення позову без руху від 25.04.2024 року взагалі не було вказано суму судового збору, яку необхідно було сплатити позивачу. 
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачу, порушивши при цьому приписи ч. 2 ст. 185 ЦПК України щодо незазначення в ухвалі від 25.04.2024 року про залишення позовної заяви без руху точну суму судового збору, яка підлягала сплаті позивачем.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність процесуальних підстав для повернення заяви, чим обмежив позивача у здійсненні права на звернення з позовом до суду. Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до постановлення помилкової ухвали, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, 367-369, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стариченка Миколи Петровича задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 05 серпня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова 

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков