ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6507/24 Справа № 243/409/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 243/409/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши  у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Фаліним І.Ю. у м. Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року, 

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів (аліментів).
Позовна заява мотивована тим, що 18 серпня 2001 року між сторнами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народилася донька – ОСОБА_4 . Батьком народженої дитини, згідно ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, було записано позивача. 
На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 01 листопада 2006 року, ухваленого у справі № 2-2851/06, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з відповідачкою. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 04 серпня 2006 року у справі № 2-2852-2006, з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2006 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення, відповідачці на її звернення видано виконавчий лист за № 2-2852-2006 від 09 серпня 2006 року. 
Крім того, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2006 року у справі № 2-2850/2006 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку. 
В подальшому, оскільки у позивача були сумніви у достовірності батьківства відносно доньки - ОСОБА_4 , позивач у звернувся до суду із відповідною заявою та рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2023 року у цивільній справі № 243/3500/22 позовні вимоги в частині оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини задоволені в повному обсязі. 
Вказане рішення суду набуло законної сили. 
Позивач зазначив, що в ході розгляду даної справи відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача в частині оспорювання батьківства та про виключення з актового запису даних про батька дитини, однак заперечувала проти стягнення з неї судових витрат по справі. Відповідачка визнала позов без проведення відповідної експертизи, а тому позивач вважає, що їй від народження дитини було достовірно відомо, що він не є її батьком, проте, відповідачка приховала від нього вказаний факт, в зв`язку з чим в актовому записі про народження дитини і було внесено відомості про позивача, як батька цієї дитини та на підставі цього з позивача на користь відповідачки стягувалися аліменти. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18 жовтня 2023 року по справі № 243/3609/23 припинено стягнення аліментів із позивача на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2006 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття за виконавчим листом за № 2-2852-2006 від 09 серпня 2006 року, виданим Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 2-2852-2006. 
28 листопада 2023 року заступником начальника відділу Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління МЮ Крапівіним В.М. винесена постанова серії ВП № 66505605 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2852-2006 від 09 серпня 2006 року, виданим Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 2-2852-2006 в подальшому та від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах по даному виконавчому провадженню. З листа структурного підрозділу «Слов`янське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» № 2 від 02 березня 2022 року слідує, що суми по утриманих і перерахованих аліментах з заробітної плати позивача складають: з вересня 2006 – 2 148,62 грн; за 2007 рік – 5 503,38 грн; за 2008 рік – 5 642,53 грн; за 2009 рік – 4 557,76 грн; за 2010 рік – 5 306,45 грн; за 2011 рік – 6 287,32 грн; за 2012 рік – 7 031,02 грн; за 2013 рік – 9 319,91 грн; за 2014 рік – 9 900,38 грн; за 2015 рік – 10 422,50 грн; за 2016 рік – 14 949,27 грн; за 2017 рік – 19 506,91 грн; за 2018 рік – 21 595,80 грн; за 2019 рік – 25 394,30 грн; за 2020 рік – 23 913,34 грн; по травень 2021 року- 8 331,98 грн.
Разом розмір сплачених позивачем аліментів складає 179 811,47 грн.
Крім того, відповідно до дублікатів квитанцій Приватбанку, позивачем було перераховано через даний банк відповідачці аліменти 07 серпня 2021 року в сумі 1 005,03 грн та 07 вересня 2021 року в сумі 1 005,03 грн.
Таким чином, сума сплачених позивачем аліментів у загальному розмірі становить 181 821,53 грн (179 811,47 грн + 2 010,06 грн). Позивач вважає, що сума сплачених ним відповідачці аліментів підлягає поверненню, оскільки вона їх отримала недобросовісно. 
Також, позивач вказав, що протиправними та недобросовісними діями відповідачки, щодо безпідставно отриманих останньою від позивача коштів як аліментів на утримання дитини та на її особисте утримання, позивачу завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями відповідачки. Позивач дуже важко пережив інформацію про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є його донькою, оскільки до останнього вважав її своєю дочкою і його сумніви підтвердилися тільки 14 березня 2023 року, коли відповідачка визнала те, що позивач не є батьком дитини. Зраду відповідачки позивач вважає непристойною поведінкою, що завдала йому душевних хвилювань і страждань, внаслідок чого було порушено на тривалий час встановлений ритм його життя, оскільки він відчував моральні переживання з цього приводу. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду внаслідок вказаних дій відповідачки в розмірі 30 000 грн.
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути ОСОБА_2 на його користь безпідставно отримані кошти в якості аліментів, присуджених на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 04.08.2006, винесеного по справі № 2-2852-2006, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 на користь відповідачки та на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2006 року по справі № 2-2850/2006, яким з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з вересня 2006 по 07 вересня 2021 року включно в загальному розмірі 181 821,53 грн, спричинену йому моральну шкоду в розмірі 30 000 грн, витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10 000 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 850,94 грн.
Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в даному випадку з боку суду були порушені вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки у справі відсутні докази того, що відповідачка була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. 
Не з`явившись до суду та не надавши відзиву на позов щодо заявлених до неї позовних вимог, відповідачка, тим самим, ухилилась від участі у суді та своєю поведінкою не надала можливості позивачу та суду допитати її як відповідача по справі з приводу даного позову для з`ясування обставин справи у повному обсязі. 
Докази, на які посилався позивач, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, а тому суд зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зауважує на тому, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звертав увагу суду, що відповідачці з моменту народження дитини від іншої особи було достовірно відомо що позивач не є її біологічним батьком, однак вона про це йому ніколи не повідомляла, а навпаки змусила його сплачувати аліменти на чужу дитину, що свідчить про несумлінність дій відповідачки та фактично підтверджує те, що вона не є добросовісним набувачем цих коштів. 
Той факт, що протягом всього часу отримання аліментів відповідачка була достовірно обізнана, що позивач не є біологічним батьком її дитини, підтверджується тим, що вона визнала цей факт при розгляді справи №243/3500/22 без будь-яких заперечень з її сторони та проведення відповідної експертизи.
Отже, відповідачка, будучі достовірно обізнаною про те, що здійснення нею права на утримання з позивача аліментів або виконання ним аліментних обов`язків може призвести до негативних наслідків щодо неї, не вжила доступних їй заходів для їх усунення, а насамперед своїми активними діями вона бажала їх настання, що свідчить про те, що вона, в даному випадку, діяла не чесно, не сумлінно, без врахування інтересів позивача, а тому вона не може бути визнана добросовісним набувачем в розумінні вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, станом на момент подання апеляційної скарги, а саме 15 травня 2024 року, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 18 серпня 2001 року позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 .
Під час шлюбу у них народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , яке видано повторно 20 січня 2010 року.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2006 року шлюб між сторонами було розірвано.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2006 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2006 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного рішення, відповідачці на її звернення видано виконавчий лист № 2-2852-2006 від 09 серпня 2006 року.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2006 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідачки на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку.
Згідно листа структурного підрозділу «Слов`янське вагонне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08 липня 2021 року № 10/884 слідує, що структурний підрозділ повертає до виконавчої служби оригінали виконавчих листів № 2-2852 від 09 серпня 2006 року про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , по справі № 2-2850 від 30 серпня 2006 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 з 18 липня 2006 року по 27 липня 2008 року з ОСОБА_1 .. На 01 липня 2021 року аліменти в повному обсязі стягнуто та перераховано ОСОБА_7 , заборгованість по сплаті відсутня. 14 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства.
З постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 66829292 від 15 вересня 2021 року слідує, що головним державним виконавцем Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Федосенко С.А. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2850 виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 30 серпня 2006 року, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.
Відповідно до довідки структурного підрозділу «Слов`янське вагонне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 02 березня 2022 № 2 суми по утриманих і перерахованих аліментах з заробітної плати позивача складають: з вересня 2006 – 2 148,62 грн; за 2007 рік – 5 503,38 грн; за 2008 рік – 5 642,53 грн; за 2009 рік – 4 557,76 грн; за 2010 рік – 5 306,45 грн; за 2011 рік – 6 287,32 грн; за 2012 рік – 7 031,02 грн; за 2013 рік – 9 319,91 грн; за 2014 рік – 9 900,38 грн; за 2015 рік – 10 422,50 грн; за 2016 рік – 14 949,27 грн; за 2017 рік – 19 506,91 грн; за 2018 рік – 21 595,80 грн; за 2019 рік – 25 394,30 грн; за 2020 рік – 23 913,34 грн; по травень 2021 року- 8 331,98 грн.
Разом розмір сплачених позивачем аліментів складає 179 811,47 грн.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2023 року зобов`язано Слов`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виключити з актового запису № 626 від 06 серпня 2005 року запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області (на теперішній час – Слов`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) запис в графі "батько дитини" - « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 .
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2023 року припинено стягнення аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 18 липня 2006 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття за виконавчим листом за № 2-2852-2006 від 09 серпня 2006 року, виданим Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 2-2852-2006.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини – ОСОБА_4 . стягнутих за виконавчим листом за № 2- 2852-2006 від 09 серпня 2006 року, виданим Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 2-2852-2006 в подальшому та від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах по даному виконавчому провадженню.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів (аліментів), позивач посилався на те, що у зв`язку з протиправними та недобросовісними діями відповідачки, останньою безпідставно були отримані кошти, а саме аліменти на утримання дитини, батьком якої не є відповідач, тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1215 ЦК України разом з моральною шкодою, спричиненою відповідачем позивачу внаслідок її недобросовісної поведінки. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України), у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих коштів (аліментів) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Також суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих коштів (аліментів) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, вимога позивача про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У справі, що переглядається, встановлено, що з позивача у примусовому порядку стягувались аліменти на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2006 року та рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2006 року.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.
Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.
ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.
В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено, що сплачені ним аліменти витрачались не на утримання дитини. Враховуючи, що дитина не має біологічно встановленого батька, який має обов`язок її утримувати, а мати знаходиться у скрутному матеріальному становищі повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості.
З іншого боку, позивач знав, що в актовому записі про народження був записаний батьком дитини, виконував щодо неї батьківські обов`язки, не оспорював своє батьківство протягом тривалого часу.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.
За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача як безпідставно набутих.
Також суд дійшов правильного висновку про те, що не підлягають поверненню аліменти стягнуті з позивача на користь відповідача на її утримання, як утримання дружини, адже не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка  ОСОБА_2  визнала позов в частині оспорювання батьківства та про виключення з актового запису даних позивача, як про батька дитини, не підтверджують недобросовісності відповідачки при отриманні аліментів. Так, відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.
У даній справі, аліментні кошти витрачались на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з боку останньої, та зворотного позивачем не доведено. Повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості.
Слід зауважити на тому, що той факт, що відповідачка ОСОБА_2 визнала, що ОСОБА_1 не є батьком дитини лише після подачі позову про оспорювання батьківства свідчить про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем аліментів з моменту їх сплати позивачем до жовтня 2023 року, тобто до моменту визнання нею позову про виключення з актового запису про батька позивача ОСОБА_1 , разом з тим з жовтня 2023 року позивачем алементи не сплачувались.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2022 року у справі 677/876/21 провадження № 61-3352св22 та підтриманий сталою судовою практикою.
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що з боку суду були порушені вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки у справі відсутні докази того, що відповідачка була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, так як вказані доводи зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. 
Колегія суддів зауважує на тому, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: