КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 червня 2024 року місто Київ
Справа № 752/6089/24
Апеляційне провадження № 33/824/3210/2024
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О. В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення
 
ВСТАНОВИВ
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 293105 від 03.03.2024, ОСОБА_1 03.03.2024 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у стусанах, штовханнях, ляпасах, ображав потерпілу нецензурною лайкою, чим завдав їй фізичного болю та психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) грн 60 (шістдесят) коп.
 
Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 16 травня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує неповним встановлення необхідних для вирішення справи обставин, невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення. Жодних протиправних дії стосовно своєї дружини він не вчиняв.
Вважає, що суд першої інстанції беззаперечно прийняв пояснення ОСОБА_2 , а пояснення ОСОБА_1 не взяв до уваги, не розглянув клопотання про закриття провадження у справі, подане захисником ОСОБА_1 .
Зазначає, що постановою Київського апеляційного суду у справі № 752/988/24 від 10 квітня 2024 року, скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року, а справу стосовно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Мороз В.П. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у ній, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити. ОСОБА_1 додатково пояснив, що наміру завдати шкоду своїй колишній дружині не мав.
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила відмовити у її задоволенні, залишити в силі постанову суду першої інстанції. Пояснила суду, що ОСОБА_1 постійно провокує конфлікти. Зазначила, що раніше в квартирі був відеонагляд, проте в день інциденту він не працював.
 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши думки учасників справи перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення Голосіївського районного суду від 07 травня 2024 року, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки вона підтверджується матеріалами справи в сукупності, протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями. Зокрема, протоколом зафіксовано всі обов`язкові умови складу адміністративного правопорушення, які суд сприйняв як докази в розумінні ст. 251 КУпАП. Судом оцінено пояснення потерпілої, надані в судовому засіданні, як такі, що підтверджують факт домашнього насильства.
Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи враховуючи таке.  
 
Частиною першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Таким чином, ця форма домашнього насильства з об`єктивної сторони повинна характеризуватися діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.
Діяння як у Кодексі України про адміністративні правопорушення, так і у спеціальному законі, описується законодавцем шляхом вказівки на повторюваність описуваних форм насильства, зокрема - штовхання, а не поштовх, кусання, а не укус, ляпаси, а не ляпас тощо. Тобто для настання відповідальності за цією статтею акт насильства повинен відбутися щонайменше 2 рази.
Разом із цим, вказані дії повинні бути умисними тобто особа, яка його вчинила, має усвідомлювати протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачати її шкідливі наслідки та бажати їх або свідомо допускати настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Усупереч цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 систематично вчиняв щодо ОСОБА_2 акти домашнього насильства, завдавав шкоди її здоров`ю чи створював реальну небезпеку заподіяння такої шкоди, при чому робив це саме із такою метою.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях потерпілої ОСОБА_2 , яким суд не надав належної оцінки в сукупності із поясненнями ОСОБА_1 та без наведення причин відхилення пояснень останнього.
 
Апеляційний суд бере до уваги пояснення ОСОБА_2 , надані нею в судовому засіданні про наявність у квартирі системи відеонагляду, яка не працювала в день інциденту, як такі, що залишають розумний сумнів щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства 03 березня 2024 року, оскільки ані в суд першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано відеозаписів з такої системи за минулі дні, що могли б вказувати на системний характер дій (звичай) сім`ї до агресивного вирішення конфліктів.
Апеляційний суд також зазначає, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.
Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди фізичному здоров`ю ОСОБА_2 . 
У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_1 , відсутня. За обставин, досліджених у судовому засіданні, виходячи із пояснень учасників провадження, судом встановлено, що 03 березня 2024 року мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, даний конфлікт не містив ознак домашнього насильства по відношенню до потерпілої ОСОБА_2 у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
 
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за  обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року - скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП  - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.
 
Суддя  
Київського апеляційного суду                                                                 О.В. Желепа