ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/2443/24 пров. № А/857/6457/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (головуючий суддя Кухар Н.А., м. Львів) у справі № 380/2443/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
01.02.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за весь час затримки їх виплати за період з 01.08.2016 по день фактичної виплати 10.12.2023; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по день фактичної виплати 10.12.2023.
Позов обґрунтовує тим, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, за весь час затримки їх виплати з 01.08.2016 по день фактичної виплати 10.12.2023 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, за весь час затримки їх виплати з 01.08.2016 по день фактичної виплати 10.12.2023 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Вказує, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08 вересня 2017 року № 330-ОС полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. На день виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення з позивачем були проведені відповідні розрахунки. Звертає увагу, що лише після звільнення, у позивача виникло питання щодо виплат належних сум під час проходження служби. Апелянт вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбувається в одному розрахунковому періоді (без створення заборгованості та затримки на один і більше календарних місяців), підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу та був виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення частини з 10.09.2017 року, згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.09.2017 №330-ос.
02.03.2021 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо виплаченого позивачу грошового забезпечення при звільненні.
З наданих у відповідь на адвокатський запит особистих карток грошового забезпечення позивача вбачається виплата: підйомної допомоги у листопаді 2016 року підйомної допомоги у розмірі 9398,25 грн та у березні 2017 року грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 10370,50 грн. Крім того, за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Згідно з випискою з банківського рахунку позивача індексація грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 нарахована та виплачена позивачу у сумі 2118,89 грн.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 року у справі № 380/17265/21 відповідачем 14.12.2022 року проведено нарахування та виплату позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 року у розмірі 27269,00 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк».
Оскільки нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення відповідачем проведено лише 14.12.2022, то розрахунок підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 рік, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги та щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу проведено без врахування індексації грошового забезпечення, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю - визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017 році, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017 році, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 серпня 2016 року по день фактичної виплати 14 грудня 2022 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із 01 серпня 2016 року по день фактичної виплати 14 грудня 2022 року.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року  у справі № 380/25/23 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Державної прикордонної служби України задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 скасовано, в частині позовних вимог про протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, та прийняти постанову в цій частині, якою такі позовні вимоги залишити без розгляду. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 залишити без змін.
10 грудня 2023 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення в розмірі 40791,17 грн.
08.11.2023 до відповідача скеровано адвокатський запит в якому представник позивача просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення нарахованої та виплаченої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 за період із 01.08.2016 по день фактичної виплати із наданням відповідних розрахунків нарахувань та утримань.
ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів на суми щомісячної додаткової грошової допомоги ОСОБА_1 компенсації відмовив, зазначену компенсацію не нарахував та не виплатив, що підтверджується листом від 16.11.2023 № 11/19002-23-Вих.
Позивач вважає, що має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячної додаткової грошової винагороди, у зв`язку з чим звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (Порядок №159).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з статтями 3,4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
В пункті 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Апеляційний суд вказує, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Колегія суддів зазначає, що 10 грудня 2023 року ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 380/25/23 з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року виплачено заборгованість з грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 01.08.2016 по 30.06.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення в розмірі 40791,17 грн.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення за період затримки виплати.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 380/2443/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний