УХВАЛА
16 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 357/7738/24
провадження № 51-4212ск24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року,
установив:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12024111030000985 від 17 березня 2024 року, за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_5 , якому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло строком на два місяці, тобто до 16 жовтня 2024 року включно та покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на зазначену ухвалу суду першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 звернулася до Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що ухвала апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою і такою, що прийнята із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 , п. 8 ч. 1 ст. 129Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією тазаконами України; однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством. Унормування ж кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Виходячи з вимог ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
З касаційної скарги та судових рішень вбачається, що захисник подала апеляційну скаргу на ухвалу суду, якою було продовжено її підзахисному ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці та покладено на нього певні обов`язки, тобто на судове рішення, апеляційне оскарження якого, нормами КПК України, не передбачено.
Згідно з ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Разом з тим, обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час судового провадження в суді першої інстанції не відноситься до передбачених ст. 392 КПК України судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року                  №4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто вказаним рішенням визнано неконституційними виключно положення щодо неможливості апеляційного оскарження ухвал про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення рішення по суті, та не стосується ухвали про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про оскарження якої вказано в касаційній скарзі.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладенням на останнього певних обов`язків, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку та відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
При цьому наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та матеріалів за скаргою убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3