П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 вересня 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Справа №753/10404/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/9282/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача                   Соколової В.В.
                                      суддів:                                   Мережко М.В., Поліщук Н.В.
за участі секретаря               Бевзи А.М., Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді  Цимбал І.К. 26 січня 2024 року в м. Києві,  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовувала тим,  що вона зареєстрована у квартирі і проживає, а ОСОБА_2 з 16 травня 2008 року у квартиру не вселялась, а тільки була в ній зареєстрована, оскільки повернулась до постійного місця проживання у квартиру чоловіка, в якій постійно проживає і на даний час. Враховуючи те, що ОСОБА_2 у спірній квартирі ніколи не проживала без поважних причин, особисті речі в останній відсутні, має інше житло для проживання, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71,72 ЖК України, у зв`язку з її довготривалою відсутністю понад 14 років поспіль у спірній квартирі без поважних причин.
 
Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язати позивача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач чинить постійні перешкоди у користуванні і нормальному проживанню в спірній квартирі, не пускає її до квартири, змінює замки на дверях, не визнає її право проживання у квартирі. Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що позивач вже зверталась до суду з позовом про її виселення у 2020 році, за результатом чого Верховний Суд залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що вона є пенсіонеркою, квартира чоловіка є його особистою власністю, іншого житла для проживання, окрім спірної квартири вона не має (т.4 а.с.17-25).
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом - задоволено.
Вселено ОСОБА_2 , в квартиру АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3285,21 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 26500,00 грн, а всього стягнуто 29785, 21 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 не втратила інтересу до квартири, її відсутність в житловому приміщенні пов`язана із поважними причинами, зокрема з тим, що ОСОБА_1 , чинить їй перешкод у користуванні квартирою, місце реєстрації ОСОБА_2 в добровільному порядку не змінювала, а тому відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Не погодилась із вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вказує на те, що ОСОБА_2 відсутня без поважних причин у спірному житлі понад строк, з яким закон пов`язує збереження житла за відсутньою особою; до спірного житла ніколи не ставилась як до місця свого постійного проживання; достатніх та тривалих зав`язків із спірним житлом немає; житлом забезпечена - має у приватній власності у місті Києві - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який у встановленому законом порядку нездатним для проживання не визнавався.
Також вказує на те, що недбале ставлення відповідача до спірного житла поза розумним сумнівом свідчить про втрату останньої інтересу до спірного жилого приміщення, у зв`язку з її довготривалою відсутністю у спірній квартирі за місцем реєстрації з 2008 року по причині її проживанням увесь цей час із своєю сім'єю у квартирі чоловіка, що належить йому на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідач будучи відсутньою у спірному житлі понад 14 років, не забронювала за собою місце для проживання.
Відповідач з моменту отримання спірної квартири і до смерті наймача була відсутня без поважних причин у цій спірній квартири, наданої наймачу в користування для його сім`ї: дружини - ОСОБА_1 та сестри - ОСОБА_2 , тоді як відповідач повинна була в неї заселитись протягом строку встановленого ст. 71 ЖК УРСР як член сім`ї, чим остання не скористалась і за чотирнадцять безперервних років відсутності у спірному житлі втратила зі спірною квартирою тривалий та постійний зв'язок, та не стала членом сім`ї наймача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР.
Щодо задоволення судом першої інстанції зустрічного позову скаржник вказує на те, що матеріалами справи підтверджується, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо визнання особи такою, що втратила право користування було подано 22 вересня 2022 року. Натомість зустрічну позовну заяву про усунення перешкод шляхом вселення було прийнято до розгляду до суду 26 вересня 2023 року.
Обґрунтування позовних вимог за первісним позовом охоплює період з часу отримання ордеру на житлове приміщення - травень 2008 року по дату подання позову до суду - вересень 2022 року. В цей час обґрунтування зустрічного позову охоплює період з жовтня 2022 року по березень 2023 року. З цього вбачається, що наявність перешкод зазначених відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) виникла після виникнення спору між сторонами у суді.
Також вказує на те, що первісний та зустрічний позови мають тісний матеріально-правовий зв`язок, який базується на підтвердженні наявності або відсутності у особи права користування житловим приміщенням пов'язаного з тимчасовою відсутністю особи строком понад 6 місяців без поважних причин.
Також зазначає, що судом першої інстанції було встановлено звернення відповідача до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про усунення перешкод у 2020 році та закриття провадження 03 листопада 2022 року у справі №753/21512/20 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за позовом відповідача згідно п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору за заявою відповідача (позивача за зустрічним позовом) від 13 жовтня 2022 року де вказано, що наразі відповідач знаходиться вже у квартирі та позивач не створює їй перешкод, в квартирі вона зареєстрована і проживає в ній. Таким чином, в порушення приписів ч.2 ст.256 ЦПК України судом першої інстанції було прийнято до розгляду повторне звернення відповідача до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з ти самих підстав.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким первісні вимоги задовольнити в повному обсязі, а зустрічний позов залишити без задоволення. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - Раковець О. вказує на те, що  рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Також вказує на те, що планує понести витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн, та зазначає, що докази понесення судових витрат будуть нею подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. 
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники - адвокат Моложеня Н.І. та адвокат Кузьменко І.Г. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Раковець О.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
 
16 травня 2008 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано ордер № 012039 Серії Б на ім`я ОСОБА_5 на право зайняття житлового приміщення, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї визначений в ордері: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (сестра). Ордер виданий на підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2008 року № 358 (т.1 а.с.14,15).
Згідно з договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 21 травня 2008 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду надало ОСОБА_5 і членам його сім`ї у безстрокове користування житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18).
В заяві про призначення/перерахунок пенсії від 17 січня 2011 року відповідач ОСОБА_6 вказала місце реєстрації: АДРЕСА_1 , а місце проживання : АДРЕСА_4 (т.1 а.с.23). 
Стороною відповідача було надано копію свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 1993 року та Витяг з Державного реєстру правочинів на підтвердження обставини належності на праві особистої приватної власності квартири за адресою АДРЕСА_4 ОСОБА_7 (т.2 а.с.98-100). 
Також матеріали справи місять копії документів щодо призначення житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_4 з 2015 по 2020 роки в яких відсутні дані про відповідача ОСОБА_2 (т.3 а.с.222-241).
Адреса АДРЕСА_4 зазначена  ОСОБА_8   як місце фактичного проживання в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 03 липня 2018 року (т.4 а.с.10).
Судом першої інстанції були витребувані матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_9 , з яких вбачається, що ОСОБА_2 23 жовтня 2009 року звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом, як один із спадкоємців. Однак дані про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутні (т.4 а.с.177-213).
 
Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюб з ОСОБА_5 з 05 квітня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.19).  Проте рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року шлюб зареєстрований 05 квітня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розірвано (т.1 а.с.21).
04 лютого 2017 року ОСОБА_5 був укладений договір на проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт з влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 24).  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 27 жовтня 2020 року (т.1 а.с.21). 
Позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання та постійне проживання  за адресою: АДРЕСА_1 .
З квитанцій вбачається, що в 2020-2022 роках позивач ОСОБА_1 здійснювала витрати на утримання та облаштування квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25-30).
 
На підтвердження обставин не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі стороною позивача були надані наступні документи.
 
Актом від 26 листопада 2020 року, складеного ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 , яка проживає  за адресою: АДРЕСА_7 , в присутності працівника відділення № 2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_14 засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає на теперішній час (т.1 а.с.33, т.3 а.с.191).
Актом від 07 грудня 2020 року, складеного ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 , яка проживає  за адресою: АДРЕСА_7 , засвідчено перелік речей, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 та визначено, що речей гр. ОСОБА_2 не виявлено (т.1 а.с.34).
Актом від 22 серпня 2022 року, складеного ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_16 , яка проживає  за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_17 , який проживає  за адресою: АДРЕСА_5 , засвідчено перелік речей, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 та визначено, що речей гр. ОСОБА_2 не виявлено (т.1 а.с.32).
Актом від 06 вересня 2022 року, складеного ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_17 , який проживає  за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_7 ,в присутності працівника відділення № 2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_19 засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає з 2008 року по теперішній час (т.1 а.с.31, т.3 а.с.190).
Актом від 14 листопада 2022 року, складеного ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_17 , який проживає  за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_7 ,в присутності працівника відділення № 2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_19 засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає з 2008 року по теперішній час (т.1 а.с.157).
 
Актом від 06 січня 2023 року, складеного ОСОБА_13 , яка проживає  за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_20 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , в присутності працівника відділення № 2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_19   засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає (т.1 а.с.173,197 т.3 а.с.15).
Актом від 27 червня 2023 року, складеного ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 , яка проживає  за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , в присутності працівника відділення № 2 Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_21 засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 дійсно не проживає (т.3 а.с.189).
 
Матеріали справи містять копії заяв виконаних рукописним способом:  ОСОБА_13 від 14 січня 2021 року, від 01 березня 2022 року, від 16 січня 2023 року; ОСОБА_22 від 19 серпня 2022 року; ОСОБА_23 від 20 серпня 2022 року, від 01 вересня 2022 року, від 10 жовтня 2022 року, від 01 жовтня 2022 року, 10 жовтня 2022 року,  від 31 жовтня 2022 року, від 21 жовтня 2022 року,  від 10 листопада 2022 року, від 30 листопада 2022 року, від 11 грудня 2022 року, від 21 грудня 2022 року , від 01 січня 2023 року , від 11 січня 2023 року ,  від 01 лютого 2023 року, від 14 лютого 2023 року; ОСОБА_16 від 20 серпня 2022 року; ОСОБА_17 від 21 вересня 2022 року;  ОСОБА_12 від 21 серпня 2022 року; ОСОБА_24 від 27 серпня 2022 року, від 06 вересня 2022 року, від 13 вересня 2022 року, від 20 жовтня 2022 року, від 29 вересня 2022 року, від 06 жовтня 2022року,16 листопада 2022 року, 06 листопада 2022 року, від 26 грудня 2022 року , від 16 грудня 2022 року , від 06 грудня 2022 року, від 06 січня 2023 року, від 16 січня 2023 року, від 21 січня 2023 року; ОСОБА_22 від 31 серпня 2022 року та від 13 вересня 2022 року. (т.1 а.с.35-47,145-148,153-156,166-172,187-196,198, т.2 а.с.238-241, т.3 а.с.3-6,10-14)
 
Судом першої інстанції були допитані свідки:  ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які вказали про постійне проживання в спірній квартирі ОСОБА_1 і періодичне відвідування квартири ОСОБА_8 та наявність конфліктів між ними (т.4 а.с.163-169, т. 5 а.с.4-21,23-25).
 
Матеріали справи містять дані про звернення кожної із сторін спору до державних органів.
 
Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 83505 від 10 грудня 2020 року зареєстрована заява ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_2 (т.1 а.с.66,67).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 22 січня 2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 07 грудня 2020 року зверталась до зазначеного управління поліції із заявою з метою фіксації та інформування, що за адресою: АДРЕСА_1 її не впускають до спільної квартири (т.2 а.с.50, т.4 а.с.58).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 12 лютого 2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 06 грудня 2020 року зверталась до зазначеного управління поліції із заявою про те, що протягом 2008-2020 років їй чинять перешкоди у користуванні житловим приміщенням АДРЕСА_2 (т.1 а.с.22,149, т.3 а.с.8).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 15 вересня 2021 року адресованого ОСОБА_1 вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо погроз та можливих неправомірних дій ОСОБА_2 з приводу квартири АДРЕСА_2 , зареєстровано та в ході проведення перевірки ознак кримінального правопорушення виявлено не було (т.1 а.с.68).
З копії пояснень від 31 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_8 зверталась до  Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві з приводу здійснення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 (т.2 а.с.155, т.4 а.с.74).
Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 35878 від 28 липня 2022 року, 21 липня 2022 року о  11.23 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від заявника ОСОБА_1 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11.23 за адресою: АДРЕСА_1 , щодо можливих неправомірних дій з боку сестри ОСОБА_2 , з приводу житлового питання (т.1 а.с.65).
В заяві від 09 серпня 2022 року адресованій начальнику дарницького УПГУНН позивач ОСОБА_1 вказувала, що 22 серпня (без зазначення року) та 09 серпня 2022 року ОСОБА_2 умисно пошкодила її майно, а саме зламала вхідні замки та проникла у квартиру (т.1 а.с.61). З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 17 серпня 2022 року вбачається, що описана позивачем ОСОБА_1 подія визначена як така, що перебуває у площині цивільно-правових відносин (т.1 а.с.64).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 02 вересня 2022 року та Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що у відділі дізнання цього управління перебуваються матеріали кримінального провадження за фактом вчинення протиправних дій відносно гр. ОСОБА_26 (т.2 а.с.53,54, т.4 а.с.61-64). З довіреності від 17 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_26 є уповноваженою особою ОСОБА_2 щодо здійснення прав і обов`язків власника квартири АДРЕСА_2 (т.2 а.с.51-52, т.4 а.с.59-60). З листа довідки Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 06 лютого 2023 року про результати розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_26 вбачається, що вказані звернення були передані на розгляд  відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (т.4 а.с.75).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 26 січня 2023 року вбачається, що відповідач  ОСОБА_2 зверталась до зазначеного управління поліції із заявами 06 грудня 2020 року, 04 серпня 2021 року, 29 серпня 2021 року, 09 вересня 2021 року, які були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян», як такі що не містять ознак кримінального правопорушення. З довідок які є додатками до листа вбачається, що звернення ОСОБА_8 стосувалась перешкод з боку ОСОБА_1 на користування житловим приміщенням АДРЕСА_2 (т.4 а.с.65-69).
З листа Дарницького управління поліції в ГУ НП у м. Києві від 14 лютого 2023 року та 16 лютого 2023 року вбачається, що 31 січня 2023 року відповідач  ОСОБА_2 06 грудня 2020 року зверталась до зазначеного управління поліції із заявою щодо користування житловим приміщенням АДРЕСА_2 (т.2 а.с.232, т.4 а.с.70-73).
З листів Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 04 жовтня 2021 року та від 18 жовтня 2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 29 липня 2021 року зверталась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації через Управління  (Центр) надання адміністративних послуг райдержадміністрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 на підставі рішення суду (т.2 а.с.40-43, т.4 а.с.45). З повідомлення від 03 серпня 202 року вбачається, що 03 серпня 2021 року Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією було проведено скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.43, т. 4 а.с.55).
З листа Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 01 серпня  2022 року вбачається, що за період з 16 травня 2008 року по 10 грудня 2020 року до райдержадміністрації у встановленому законодавством порядку звернення від відповідача ОСОБА_2 щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 не надходили. Проте додатково поінформовано, що згідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі «Міський web-портал адміністративних послуг» громадянка ОСОБА_2 13 серпня 2021 року та 13 січня 2022 року зверталась до Центру (Управління) надання адміністративних послуг райдержадміністрації за отриманням адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло». Органом приватизації державного житлового фонду Дарницького (Харківського) району м. Києва приватизація квартири АДРЕСА_2 не здійснювалась (т.1 а.с.70-71,150, т.3 а.с.9).
З листа Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 10 вересня 2021 року та від 13 лютого 2022 року вбачається, що Органом приватизації державного житлового фонду Дарницького району м. Києва було відмовлено ОСОБА_2 у приватизації квартири АДРЕСА_2 з підстав відсутності повного пакету документів (т.2 а.с.92-95, т.4 а.с.46-47). 
З листа Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 23 січня 2023 року вбачається, що згідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі «Міський web-портал адміністративних послуг» громадянка ОСОБА_2 13 серпня 2021 року,  13 січня 2022 року та 13 жовтня 2022 року зверталась до Центру (Управління) надання адміністративних послуг райдержадміністрації за отриманням адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло». Органом приватизації державного житлового фонду Дарницького (Харківського) району м. Києва приватизація квартири АДРЕСА_2 набережна не здійснювалась. (т.4 а.с.48)
З листа Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 04 жовтня 2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 у липні 2021 року зверталась до них із заявою стосовно переведення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2 на своє ім`я для подальшого укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проте їй було відмовлено у зв`язку з розглядом цивільної справи № 753/21211/20 щодо права користування квартирою (т.2 а.с.38). Матеріали справи також містять копію листа Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 20 серпня 2021 року адресованого ОСОБА_1 про відмову у переведенні на її ім`я особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2 (т.3 а.с.182). 
З листів Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 01 серпня 2022 року та від 01 вересня 2022 року вбачається, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 переведено на ОСОБА_2 20 серпня 2022 року на підставі письмової заяви (т.1 а.с.72,73). Матеріали справи містять також копію наказу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 19 серпня 2021 року № 58 про переведення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 та заяву останньої на підставі якої був виданий цей наказ (т.3 а.с.186,187).
20 серпня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» був укладений Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибуткових територій за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.33-35, т.3 а.с.188, т.4 а.с.43-44).
З листа Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 26 липня 2022 року вбачається, що вказане підприємство повідомило позивача ОСОБА_1 про те, що надання послуг з бронювання житла та переоформлення документів не належить до їх компетенції (т.3 а.с.183).
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстави передбаченої ст. 107 ЖК України у зв`язку з відсутністю у житлі і добровільним обранням іншого місця проживання (т.2 а.с.56-31).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року  у справі №753/21211/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було  задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.62-69, т.3 а.с.177-180).
Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі №753/21211/20 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року  в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено (т.2 а.с.70-77).
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12 липня 2022 року по справі №753/21211/20 постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишено без змін (т.2 а.с.78-91, т.4 а.с.35-42).
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: КП «Житло-сервіс», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (т.4 а.с.31-32).
З ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року у справі № 753/21512/20  вбачається, що у грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: КП «Житло-сервіс», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві від 13 жовтня 2022 року позивач ( ОСОБА_2 ) вказала, що наразі вона знаходиться вже у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 не створює їй перешкод, в квартирі вона зареєстрована і проживає в ній, у зв`язку з чим просила закрити провадження у справі. За результатами розгляду суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі  п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору (т.2 а.с.136-138). Матеріали справи також містять копію зазначеної в ухвалі заяви ОСОБА_2 від 13 жовтня 2022 року (т.2 а.с.237-238, т.3 а.с.246-248).
З рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року  у справі № 753/7615/22 вбачається, що ОСОБА_2 зверталась з вимогами до ОСОБА_18 , третя особа ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_18 з квартири АДРЕСА_2 , але її вимоги були залишені без задоволення (т.2 а.с.223-229, т.4 а.с.78-80).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року у цій справі (№753/10404/22) була скасована ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та направлено справу для продовження розгляду. Апеляційний суд вказав на те, що підставою позову у справі №753/21211/20 були положення ст. 107 ЖК УРСР. А звертаючись до суду з даним позовом у вересні 2022 року, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на тривале не проживання відповідачки у спірній квартирі протягом періоду, тривалішого за шість місяців, без поважних причин, посилаючись на положення ст. 71 ЖК УРСР. Отже, підстава даного позову не є тотожною до тієї, яка вже була предметом судового розгляду (т.3 а.с.138-139).
 
Статтею 47 Конституції України визначено, що держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В порядку визначеному положеннями ст.ст. 15,16 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно зі ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст. 61 ЖК України, користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як зазначено в п.п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
 
Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (з протоколами) (далі - Конвенція) гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) тлумачить це право як: право займати житло, право не бути виселеним, право не бути позбавленим житла. Право на захист, згідно з цією статтею Конвенції, має не лише власник, але і наймач (Ларкос проти Кіпру» (Larkos v. Cyprus), від 18 лютого 1999 року).
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки членів сім`ї, інше) суд може продовжити пропущений строк.
У Постанові від 18 січня 2023 року у справі № 442/810/22 Верховний Суд вказав, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 759/19579/17 звернув увагу на те, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. 
Також у постанові від 14 червня 2022 року у справі № 161/20415/19 Верховний Суд зробив висновок, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
 
Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
 
З наведених обставин справи вбачається, що спірна квартира належить до державного житлового фонду. Позивач і відповідач отримали право користування спірною квартирою на підставі ордеру від 16 травня 2008 року, як члени сім`ї наймача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірні правовідносини щодо користування квартирою між сторонами виникли після смерті ОСОБА_5 , так як у період з травня 2008 року до грудня 2020 року до суду з позовними вимогами щодо користування спірним житловим приміщенням сторони не звертались. Також лише з 2021 року відбувались звернення  кожної із сторін до різних державних органів з приводу користування спірним житловим  приміщенням. 
Перші судові справи були ініційовані позивачем окремо у грудні 2020 року.
За результатами розгляду справи № 753/21211/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишені без задоволення. Підставою позову у цій справі були положення ст. 107 ЖК УРСР, тобто обставини вибуття члена сім'ї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, внаслідок чого договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Судовими рішеннями суду апеляційної і касаційної інстанцій у цій справі було встановлено, що причиною не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі є створені перешкоди ОСОБА_1 та її покійним братом ОСОБА_5 .
У справі що розглядається підставою первісного позову ОСОБА_1 є положення ст.ст. 71,72 ЖК України, тобто тривале не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі протягом періоду, тривалішого за шість місяців, а саме як вказує позивач з 2008 року по теперішній час, без поважних причин.
Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача щодо обставин, які були встановлені та перевірені судами, зокрема щодо часу та причин не проживання відповідача у спірній квартирі, не можуть бути переглянуті під час розгляду даного спору за новим позовом з аналогічними вимогами, оскільки всі сторони даного спору приймали участь у попередньому спорі за аналогічними вимогами за результатом якого ухвалено остаточне рішення.
Також слід зазначити, що численні звернення кожної із сторін до правоохоронних органів, державної адміністрації та комунального підприємства свідчать про те, що між ними існують конфліктні відносини, а звернення відповідача вказують на наявність у неї перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням, що здійснюються позивачем. На обставини конфлікту та вчинення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням вказали і допитані судом першої інстанції свідки. Однак подані копії заяв певних фізичних осіб не приймаються до уваги суду, так як вони є неналежними і недопустимими доказами. А тому не проживання відповідача в спірній квартири не може вважатися таким, що здійснено без поважних причин. 
Посилання сторони позивача на встановлені ухвалою суду від 03 листопада 2022 року у справі № 753/21512/20 і зазначені самим відповідачем у відповідній заяві обставини її перебування і проживання у квартирі і відсутності перешкод з боку позивача, не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для задоволення первісного позову та підстав для закриття провадження за зустрічним позовом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що  вказана дія була вчинена після вирішення іншої справи №753/21211/20 до розгляду якої зупинялось провадження, проте і після цієї дати також мало місце звернення відповідача до правоохоронних органів і перешкоди з боку позивача були зафіксовані на відео з датами 31 січня 2023 року, 14 березня 2023 року, 24 жовтня 2023 року, які і були прийняті до уваги судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач житлом забезпечена - має у приватній власності у місті Києві - житлового будинку, що отримала в порядку спадкування не приймаються до уваги суду, з огляду на те, що предметом даного розгляду є обставини тривалого не проживання відповідача ОСОБА_2 у іншому приміщенні протягом періоду, тривалішого за шість місяців, наявність поважних причин та наявність перешкод у реалізації відповідачем свого права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач не втратила інтересу до квартири, її відсутність в житловому приміщенні пов'язана із поважними причинами, зокрема чинення перешкод у користування квартирою з боку позивача, місце реєстрації відповідач в добровільному порядку не змінювала, а тому відсутні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином доводи апеляційної скарги позивача про відсутність відповідача без поважних причин у спірному житлі понад строк, з яким закон пов`язує збереження житла за відсутньою особою не знайшли свого підтвердження матеріалами справи 
Натомість встановлені обставини наявності перешкод у користуванні житловим приміщенням дають підстави для задоволення зустрічних вимог відповідача про її вселення, так як вбачається порушення її прав, а первісний та зустрічний позови мають тісний матеріально-правовий зв`язок, який базується на підтвердженні наявності або відсутності у особи права користування житловим приміщенням і наявності перешкод у користуванні ним.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, а також витрати на професійну правову допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду щодо судових витрат і апеляційним судом не вбачається порушень норм процесуального права в цій частині.
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, в межах заявлених позовних вимог, вірно вирішено спір по суті. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення,  рішення суду першої інстанції  без змін.
 
Вирішуючи питання компенсації судових витрат пов`язаних з переглядом справи апеляційним судом колегія суддів виходить з такого.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п.1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц  вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу,  з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі  № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
 
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, підстави для компенсації позивачеві понесених нею витрат пов`язаних з переглядом справи апеляційним судом також відсутні. 
Натомість враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, відповідач, також виходячи з положень ст.141 ЦПК України, має право на відшкодування понесених витрат на стадії апеляційної перегляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу стороною відповідача вказано, що вона планує понести витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн, та зазначено, що докази понесення судових витрат будуть нею подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. Проте до завершення судового розгляду апеляційним судом, а саме 11 червня 2024 року стороною відповідача була подана заява про стягнення витрат на професійну допомогу (т.5 а.с.147-148). В додатках до цієї заяви міститься: акт наданих послуг № 2 до договору № 13/07-22 про надання правової допомоги від 13 липня 2022 року від 11 червня 2024 року, в якому сторонами погоджено виконання робіт адвокатом Раковець О.О. на суму 6500 грн, рахунок на оплату, квитанція про здійснення оплати та докази направлення цієї заяви позивачу  (т.5 а.с.148-151). 30 серпня 2024 року стороною відповідача була подана ще одна заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В додатках до цієї заяви міститься: акт наданих послуг № 2 до договору № 13/07-22 про надання правової допомоги від 13 липня 2022 року від 28 серпня 2024 року, в якому сторонами погоджено виконання робіт адвокатом Раковець О.О. на суму 3500 грн, рахунок на оплату, квитанція про здійснення оплати та докази направлення цієї заяви позивачу  (т.5 а.с.159-165).
В ході розгляду справи апеляційним судом правова допомога відповідачу надавалась адвокатом Раковець О.О. на підставі ордеру від 22 квітня 2024 року, зокрема це підготовка відзиву на апеляційну скаргу та участь в судових засіданнях (т.5 а.с.140-144,152-154, 174,175).
Сторона позивача в суді апеляційної інстанції не скористалась правом надання заперечень щодо розміру заявлених відповідачем судових витрат. У зв`язку з цим апеляційний суд, діючи в межах принципів змагальності та диспозитивності, вважає що стягненню з позивача на користь відповідача підлягає вся сума понесених витрат на професійну правничу допомогу, що становить 10000 (6500+3500=10000) гривень.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,                     
                                                       
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року - залишити без змін
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000,00 грн.
 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 )
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 20 вересня 2024 року.