ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2024 року 
м. Чернівці
справа № 726/2196/15
провадження 822/808/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н. К., Половінкіної Н.Ю.,
за участю секретаря Тодоряка Г. Д.,
учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_2 ,
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці 23 липня 2024 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що  21 травня 2024 року відкрито ВП №75089503, на підставі заяви стягувача АТ «Сенс Банк» від 13 травня 2024 року про примусове виконання виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці №726/2196/15-ц від 15 травня 2017 року.
У відмітках виконавчого листа міститься запис від 07 липня 2019 року про його повернення стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
Станом на момент подання даної заяви, обставини, які стали підставою для повернення виконавчого листа не зникли, а саме він не являється власником майна, яке зазначено у виконавчому листі, а тому не може бути боржником по даному провадженню.
Просив суд: зупинити виконавче провадження від 21 травня 2024 року ВП №75089503 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс банк» з примусового виконання виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці №726/2196/12-ц від 15 травня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки; витребувати виконавчий лист виданий Садгірським районним судом м. Чернівці №726/2196/15-ц від 15 травня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у приватного виконавця Кондрюка К.О.; визнати виконавчий лист, виданий Садгірським районним судом м. Чернівці №726/2196/15-ц від 15 травня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 23 липня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав суду достатньо належних та допустимих доказів для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у відповідності до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, адже виконавчий лист перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області, а тому саме виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для виявлення майна у боржника для погашення заборгованості.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Заявник  посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що 07 липня 2019 року виконавчий лист, який видано Садгірським районним судом м. Чернівці №726/2196/15-ц від 15 травня 2017 року повернуто стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на момент подання даної заяви обставини, які стали підставою повернення вказаного виконавчого листа не зникли, а саме ОСОБА_1 не є власником майна, яке зазначено у виконавчому листі, а тому не може бути боржником по даному провадженню.
Мотивувальна частина
Встановлені обставини справи судом першої та апеляційної інстанцій
Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційним банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 16 липня 2007 року №1927, за умовами якого Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційним банком надано ОСОБА_4 кредит у сумі 71 000 доларів США.
Забезпечено виконання зобов`язання договором між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційним банком та ОСОБА_1 іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 17 липня 2007 року, предметом якого є житловий будинок з належними до нього спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .
Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 травня 2017 року у справі № 726/2196/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визнання договору та зобов`язання за ним припиненим, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору від 18 вересня 2008 року № 1134 про внесення змін до договору кредиту від 16 липня 2007 року № 1927 та визнання недійсним пункту 3.4 договору кредиту від 16 липня 2007 року № 1927.
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду  від 07 листопада 2018 року, вказане рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 15 травня 2017 року в частині відмови у позові Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору іпотеки і зобов`язання за ним припиненими скасовано. 
Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1927 від 16 липня 2007 року, укладеного 16 липня 2007 року між Акціонерним комерційним «Промислово-Інвестиційний Банк» та ОСОБА_4 , у розмірі 19 881,88 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 08 червня 2007 року, на підставі рішення № 392/9 від 23 травня 2007 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 червня 2007 року за реєстраційним номером 19292257, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 2809070 гривень.
21 травня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП №75089503 по виконанню виконавчого листа №726/2196/15-ц від 16 січня 2018 року (а.с.5-6).
Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру речових заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 червня 2024 року, що власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_3 та земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер 7310136900:55:001:0034 є ОСОБА_5 (а.с. 31-33).
Постановою Чернівецького апеляційного суду №726/2166/19 від 10 жовтня 2023 року визнано об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок під номером АДРЕСА_3 предметом іпотеки, відповідно до іпотечного договору від 17 липня 2007 року №7283.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).
З огляду на наведене, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки – перешкоджає такому виконанню.
При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов, як підстава для їх виконання.
Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.
Однією з підставою закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Іншою підставою закінчення виконавчого провадження є визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Повноваження суду на вирішення цього питання, як такого, що виникає в процесі примусового виконання судового рішення, передбачені статтею 432 ЦПК. За правилами цієї норми суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.
Сукупний аналіз статті 39 Закону та статті 432 ЦПК свідчить про те, що добровільне виконання боржником зобов`язань за судовим рішення поза межами процедури примусового виконання рішення органами виконавчої служби є підставою для застосування механізму статті 432 ЦПК, а фактичне виконання рішення на стадії примусового виконання (за відкритим виконавчим провадження), що позбавляє таке виконання ознак добровільності, є підставою для закінчення провадження за статтею 39 Закону.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (постанова Верховного Суду від 16 січня 2018 року у цивільній справі № 755/15479/14-ц).
Отже, з вказаної норми права вбачається, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, законодавець пов`язує лише з тим, що виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково, у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як убачається з матеріалів справи 21 травня 2024 року відкрито ВП №75089503, на підставі заяви стягувача АТ «Сенс Банк» від 13 травня 2024 року про примусове виконання виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці №726/2196/15-ц від 15 травня 2017 року. 
Вимоги кредитора за вказаним виконавчим листом не задоволені.
Із вказаного слідує, що на момент відкриття виконавчого провадження зобов`язання не було виконано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для застосування ст. 432 ЦПК України.
Посилання апелянта на те, що він не є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_3 , є безпідставними, оскільки вказане є підставою для заміни сторони виконавчого провадження, на підставі ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Інших, передбачених законом підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заявником доведено не було, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні його заяви.
Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга не містить.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці 23 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 20 вересня 2024 року.
Головуючий                                                 М. І. Кулянда 
Судді:                                                         Н.К. Височанська 
                                                               Н. Ю. Половінкіна