ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 серпня 2024 року           справа №200/5814/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5814/23 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35, видане Головним управлінням ДПС у Донецькій області, яким ОСОБА_1 нараховано податок на доходи фізичних осіб за 2022 рік в сумі 17 134,82 грн;
- стягнути витрати на правничу допомогу. 
В обґрунтування позову зазначила, що є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 1422086600:01:000:2642 та 1422086600:01:000:2644.
Земельні ділянки мають цільове призначення "01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" та знаходяться на території Добропільського району Донецької області.
06 жовтня 2023 року позивач отримала податкове повідомлення- рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35 яким визначено суми додаткового зобов`язання за 2022 рік на суму 17 134,82 грн; код ТТГ місцезнаходження земельної ділянки UA14160270000099007.
З огляду на впровадження воєнного стану, а також положення п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України в редакції до 06.05.2023 та після 06.05.2023, позивач зазначає про безпідставність податкового повідомлення-рішення.
Крім того, інформація з приводу площі земельної ділянки, яка визначна в розрахунку до спірного ППР, не відповідає правовстановлюючим документам.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35, видане Головним управлінням ДПС у Донецькій області, яким ОСОБА_1 нараховано податок на доходи фізичних осіб за 2022 рік в сумі 17 134,82 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецької області на користь позивача судовий збір, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Сам лише факт реєстрації платника податків за податковою адресою на території населеного пункту, в якому можливі бойові дії, та на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України не може бути підставою для увільнення платника податку від виконання податкового обов`язку, якщо іншими доказами не доведено, що платник податку позбавлений фактичної можливості виконати податковий обов`язок в силу дії обставин, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
Крім того, сума витрат на правничу допомогу, які суд першої інстанції стягнув на користь позивача, не відповідає критеріям розумності та справедливості.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП "Діловодство спеціалізованого суду".
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему "Електронний суд" матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі "Електронний суд".
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Як свідчить технічна документація, земельна ділянка за кадастровим номером 1422086600:01:000:2642 у 2016 році була зменшена шляхом поділу.
Відповідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права (станом на 13.10.2023) позивачу належить:
земельна ділянка за кадастровим номером 1422086600:01:000:2642 площею 5.9271га, розташована на території Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області. Дата реєстрації 27.12.2016.
земельна ділянка за кадастровим номером 1422086600:01:000:2644 площею 7.792га, розташована на території Октябрської сільської ради Добропільського району Донецької області. Дата реєстрації 14.09.2017.
Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Донецькій області від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35 визначено суми податкового зобов`язання за 2022 рік на суму 17 134,82 грн.
До податкового повідомлення-рішення додано розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік для фізичних осіб (крім фізичних осіб - підприємців) - власників земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь. 
Згідно цього розрахунку позивачу нараховано податок за земельну ділянку площею 5,9771 га - 7438,14 грн та за земельну ділянку площею 7,7920 га - 9696,68 грн, а всього 17 134,82 грн.
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності площа земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 складає 5,9271 га та 7,7920 га.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що помилкове визначення площі земельної ділянки призвело до помилки в нарахуванні сум податку, а відтак суд не може вважати податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35 правомірним з огляду на помилковість визначених в ньому сум.
Суд першої інстанції не аналізував правовідносини в контексті різних редакцій ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, так як спірне податкове повідомлення-рішення не утворює правових наслідків, як дефектне по суті.
Стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу у повному обсязі, суд першої інстанції врахував відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та доведеність позивачем цих витрат.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно з підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Як визначено підпунктом 14.1.74 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до підпункту 269.1.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками плати за землю є платники земельного податку - власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
Згідно з підпунктами 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
На підставі підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є:
- нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
- площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до приписів ст. 286 ПК України податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35, яким позивачу визначено суми податкового зобов`язання за 2022 рік на суму 17 134,82 грн.
З розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік, доданого до податкового повідомлення-рішення, вбачається, що позивачу нараховано податок за земельну ділянку площею 5,9771 га та за земельну ділянку площею 7,7920 га, всього 17 134,82 грн.
Проте, відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності площа земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 складає, зокрема, 5,9271 га, а не 5,9771 га.
Отже, податковим органом безпідставно обраховано розмір податку за земельну ділянку площею 5,9771 га - 7438,14 грн.
За розрахунком мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік, наданим податковим органом на виконання ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2024, податок за земельну ділянку площею 5,9271 га - 7565,43 грн та за земельну ділянку площею 7,7920 га - 7809,16 грн, а всього 15 374,59 грн.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35, є протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахування податкового зобов`язання позивачу за 2022 рік на суму 1760,23 грн (17 134,82 грн - 15 374,59 грн).
Є неприйнятними посилання податкового органу на приписи ст. 42, пп. 170.14.6 п. 170.14 ст. 170, п. 286.5 ст. 286 ПК України, відповідно до якого позивач повинен звернутися до контролюючого органу з метою проведення звірки даних, оскільки звернення з питань звірки даних є правом платника податку, а не обов`язком.
Суд зазначає, що правовстановлюючі документи на землю, що наявні у позивача не містять розбіжностей з даними відповідних державних реєстрів в частині площі земельних ділянок, які належать на праві власності позивачу, а тому неправильне нарахування податку відбулося не в зв`язку із змінами, а в зв`язку з не використанням податковим органом актуальної інформації відповідних реєстрів.
Щодо застосування до спірних правовідносин положень пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (в редакції, чинній на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Отже, визначальною ознакою звільнення від плати за землю за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 є, зокрема, розташування земельних ділянок:
- на територіях активних бойових дій;
- на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік).
Зазначеним Переліком в розділі І визначено:
1.території можливих бойових дій;
2. території активних бойових дій;
3. території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Розділом ІІ Переліку затверджено тимчасово окуповані Російською Федерацією території України.
Як свідчать матеріали справи, земельні ділянки, що належать на праві власності позивачу, розташовані на території Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області та на території Октябрської сільської ради Добропільського району Донецької області.
Згідно змін в адміністративно-територіальному устрою, зазначені земельні ділянки знаходяться на території Шахівської сільської територіальної громади Покровського району Донецької області.
Відповідно до рядка UA14160270000099007 «Покровський           район» підрозділу 1.2 «Донецька область» розділу 1 Порядку територія Шахівської сільської територіальної громади віднесена до територій можливих бойових дій з 24.02.2022 по теперішній час. 
Таким чином, на час визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на землю за 2022 рік територія, на якій розташовані земельні ділянки, не відносилась до території активних бойових дій, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати податкового зобов`язання з плати за землю за 2022 рік на підставі пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
13.10.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Сологубом С.А. укладено договір про надання правничої допомоги. 
За вказаним договором ОСОБА_1 сплатила адвокатські послуги в розмірі 5000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2PL081300 від 14.10.2023.
Відповідно до акту виконаних робіт № 12 від 13.10.2023 адвокатом були надані позивачу наступні послуги: подання цього позову та участь адвоката в розгляді справи судом першої інстанції. Загальна вартість робіт 5000 грн. 
Приписами частини першої статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з частинами першою та третьою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
На підставі пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України -для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною сьомою статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач в апеляційній скарзі навів заперечення проти відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, вважав суму витрат завищеною, необґрунтованою та непропорційною до предмета спору.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).
Суд зазначає, що для включення всього розміру гонорару до суми, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, суд повинен встановити, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в п. 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Оскільки предмет спору в цій справі не є складним, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, судова практика з зазначених правовідносин є сталою, зважаючи на співмірність розміру витрат на оплату адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції, з врахуванням заперечень відповідача проти розміру витрат на правничу допомогу, вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн, що відповідає критеріям співмірності і розумності в контексті обставин цієї справи.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує (…) для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.139 КАС України підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5814/23 - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5814/23 - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2023 року № 124467-25/05-35, прийняте Головним управлінням ДПС у Донецькій області, в частині визначення ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік в розмірі 1760,23 грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань (ЄДРПОУ 44070187, адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська 59) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.
Стягнути з Головного управління ДПС у Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань (ЄДРПОУ 44070187, адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська 59) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 серпня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 12 серпня 2024 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                  А.В. Гайдар

                                                                                Е.Г. Казначеєв