Номер провадження: 33/813/2114/24
Номер справи місцевого суду: 515/1985/23 
Головуючий у першій інстанції Маслеников О.А. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
захисника особи, яка притягається до відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Ковпака Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2024 ОСОБА_2 (помилково зазначено прізвище - Турбулак) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, та відповідно до ст.36 КУпАП накладено остаточне адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 11.11.2023 о 18:59 в м.Татарбунари по вул. Івана Кожедуба, 17, керував мотоциклом «Viper Sport», без державних номерних знаків, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” та в лікарні відмовився. Крім того, водій керував вказаним транспортним засобом, в той час як відносно нього постановою відділу Татарбунарського РВ ДВС №41889539 від 25.02.2019 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Ковпак О.В. в інтересах ОСОБА_2 просив закрити справу за відсутністю в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, ч.3 ст.126 КУпАП. 
До апеляційної скарги додана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якої захисник зазначив, що про наявність судового рішення стало відомо лише 27.06.2024, після ознайомлення з матеріалами справи. Копія оскаржуваної постанови суду не направлялась особі, яка притягається до відповідальності.
В обґрунтування апеляційної скарги, захисник послався на те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, а при винесенні оскаржуваної постанови суддя не витребував та не дослідив додаткові письмові докази щодо суб`єкта правопорушення, що призвело до ухвалення судового рішення стосовно іншої особи, не було витребувано та досліджено технічні документи на транспортний засіб, а поліцейськими їх до матеріалів додано не було. Захисник зазначив, що складені протоколи про адміністративні правопорушення є незаконними, оскільки дії працівника поліції, який складав процесуальні документи, не відповідали події, обставинам справи та встановленим законом вимогам: грубим порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Зокрема, зазначив:
1)щодо протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП:
-до протоколу докази не додаються;
-наданий інспектором відеозапис не є безперервним;
-поліцейським не повідомлено причину зупинки транспортного засобу;
- наявний відеозапис не містить доказу складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та відсторонення його від керування транспортним засобом;
- протокол в присутності ОСОБА_2 не складався, для ознайомлення йому не надавався, копію протоколу йому не вручено, права та обов`язки не роз`яснено;
       - адміністративне звинувачення пред`явлено іншій особі – «Турбулак», а не особі, яка оскаржує рішення «Турбалак», що підтверджується копією паспорта;
       - відсутність даних про вручення водію копії протоколу про правопорушення за ст.130 КУпАП унеможливлює притягнення водія до відповідальності;
       - в матеріалах справи відсутні докази про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;
       2) щодо протоколу за ч.3 ст.126 КУпАП:
       - з відеозаписів відсутні відомості фіксування та складання адміністративного протоколу за ч.3 ст.126 КУпАП;
       - протокол в присутності ОСОБА_2 не складався, для ознайомлення не надавався, з правами та обов`язками його не ознайомлювали; 
       - адміністративне звинувачення пред`явлено іншій особі – «Турбулак», а не особі, яка оскаржує рішення «Турбалак», що підтверджується копією паспорта;
       - матеріали справи не містять відомостей з технічних документів на транспортний засіб – належність транспортного засобу до марки Viper, відсутні фотофіксація транспортного засобу;
       - в матеріалах справи відсутні докази про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Ковпак О.В. в інтересах ОСОБА_2 підтримав клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
З матеріалів справи вбачається, що адміністративні матеріали надійшли до суду 15.12.2023.
Постановами Одеського апеляційного суду від 28.12.2023 визначена підсудність справ Кілійському районному суду Одеської області.
Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2024 матеріали справи №515/1985/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП та №515/1986/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.3 ст.126 КУпАП об`єднані в одне провадження.
На аркуші справи 41 міститься зворотне поштове повідомлення від ОСОБА_2 , яке вручено 27.01.2024.
08.02.2024 справа розглянута за відсутністю особи, яка притягається до відповідальності.
Місцевий суд, з урахуванням положень ч.2 ст.268 КУпАП, розглянув справу за відсутності особи, що притягається до відповідальності. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення копії постанови суду у відповідності до вимог ч.1 ст.285 КУпАП.
За інформацією ЄДРСР текст постанови Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2024 оприлюднено 08.02.2024 та забезпечено надання загального доступу – 09.02.2024.
01.07.2024 захисником Ковпак О.В. в інтересах ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку скеровано до суду апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строків.
Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Аналізуючи надане суду клопотання, з урахуванням наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку захиснику Ковпак О.В. в інтересах ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови для забезпечення права останнього на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на алкогольне сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 193725 від 11.11.2023, яким зафіксовано, що ОСОБА_2 (помилково зазначено прізвище ОСОБА_3 ) 11.11.2023 о 18:59 в м.Татарбунари по вул. Івана Кожедуба, 17, керував мотоциклом «Viper Sport», без державних номерних знаків, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” та в лікарні відмовився під відеозапис. Від надання пояснень та підпису протоколу водій відмовився, про що зазначено у протоколі;
- відеозаписами портативного відеореєстратора нагрудної камери 00000_000022, якими зафіксовано факт керування транспортним засобом, його зупинка, встановлення особи водія за власним представленням, виявлення у водія ознак сп`яніння, пропозиція пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі, чітка та категорична відмова водія від проходження огляду, повідомлення про складення протоколу про адміністративне правопорушення, відсторонення водія від керування транспортним засобом, відмова водія від надання пояснень та підпису протоколу;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №855610 від 11.11.2023;
- направленням на огляд водія до КНП «ООМЦЗП» ООР від 11.11.2023, з якого вбачається, що водій відмовився від проходження огляду;
- довідкою про отримання посвідчення водія та не притягнення протягом року за ч.ч.1,2 ст.130 КУпАП, якою підтверджено кваліфікацію інкримінованого правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та статус водія відповідно;
- рапортом працівника поліції щодо обставин складання протоколів, в якому, серед іншого, зазначено, що причиною зупинки транспортного засобу стало керування водієм мотоциклом без мотошолома та без номерних знаків.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП підтверджується: відомостями, зафіксованими в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 193726 від 11.11.2023, копією постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 25.02.2019 у виконавчому провадженні №41889539; рапортом поліцейського та наявними в матеріалах справи відеозаписами.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Так, порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння.
За положеннями п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 не було дотримано. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.
Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я.
Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП, про що було повідомлено водія. 
Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейського щодо обставин, за якими складено адміністративні протоколи відносно ОСОБА_2 . 
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор – пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
Разом з тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту керування водієм транспортним засобом до моменту відсторонення водія від керування, повідомлення про складення протоколу відносно нього, відмови водія від надання пояснень та підпису протоколу. Наявний відеозапис є безперервним. При цьому, відсутність відеофіксації самого процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення при встановлених обставинах правового значення не має, з огляду на вимоги ч.2 ст.266 КУпАП щодо застосування технічних засобів відеозапису саме під час проведення огляду, а ні складання протоколу.
Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом; його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
Тому доводи апелянта щодо недопустимості такого доказу як наявний в матеріалах справи відеозапис, з огляду на його не безперервність, є безпідставними.
Слід зауважити, що ОСОБА_2 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п. 2.5, яким визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Судом враховано, що ОСОБА_2 надав поліцейським чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення причини зупинки не спростовують висновки суду про наявність складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Слід зазначити, що з рапорту поліцейського на аркуші справи 5 вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 стало керування ним мотоциклом, не будучі в застебнутому мотошоломі, та без номерних знаків на транспортному засобі, що підтверджується також наявними в матеріалах справи відеозаписами та копією постанови серії БАД №855610 від 11.11.2023.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду. 
З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.
Окрім того, неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. 
Судом апеляційної інстанції враховано, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_2 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколах про адміністративні правопорушення відсутні.
Посилання апелянта на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2023 у справі №345/792/23 не має преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17.
Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП слід зазначити таке.
Згідно ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
За змістом диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
З матеріалів справи вбачається, що постановою заступника начальника відділу Татарбунарського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Барбінягрою В.В. від 25.02.2019 у виконавчому провадженні №41889539, відкритого постановою від 06.02.2014, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/243/3644, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 11.01.2014.
Відтак, ОСОБА_2 , знаючи про наявність невиконаного обов`язку по сплаті аліментів, мав усвідомлювати наслідки наявності такої непогашеної заборгованості у формі обмеження у праві керування транспортними засобами, проте він ставився до цього байдуже, не погасивши таку заборгованість з 2014 року. Слід зазначити, що ОСОБА_2 , будучі обізнаним про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, діючи добросовісно, мав цікавитись рухом виконавчого провадження, тому повинен був дізнатися про обмеження його прав, свобод чи законних інтересів. Матеріали справи не містять даних щодо оскарження ОСОБА_2 постанови державного виконавця від 25.02.2019. 
За інформацією Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження №41889539 (боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) станом на дату розгляду справи перебуває у стані примусового виконання (провадження не завершено). 
Про наявність постанови державного виконавця від 25.02.2019 поліцейському стало відомо з бази даних ІПНП, про що зазначено у рапорті та складено стосовно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП. 
Відтак, 11.11.2023 ОСОБА_2 керував транспортним засобом, будучи особою, стосовно якої встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Тобто матеріали справи містять докази як встановлення обмеження на керування транспортними засобами, так і фактичне здійснення ОСОБА_2 керування транспортним засобом після цього обмеження. При цьому, враховано, що обмеження було встановлено понад 4 роки до дати вчинення правопорушення.
Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №193726 від 11.11.2023 складено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи відомостей з технічних документів на транспортний засіб – належність транспортного засобу до марки Viper, відсутності фотофіксації транспортного засобу не ґрунтуються на правовій основі.
Доводи апелянта щодо не роз`яснення прав та обов`язків водію під час складання адміністративних протоколів, не ознайомлення з протоколами та не вручення їх копій не спростовує висновку суду першої інстанції про наявність складу та доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, тому не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду. Наявні в матеріалах справи відеозаписи підтверджують, що водій покинув місце зупинки, не дочекавшись складання протоколу про адміністративне правопорушення, про складання якого був повідомлений поліцейським.
Посилання апелянта на пред`явлення обвинувачення іншій особі за прізвищем « ОСОБА_3 », а не особі, що оскаржує рішення «Турбалак», суд оцінює критично, оскільки особу водія було встановлено працівником поліції, якому ОСОБА_2 , не маючи при собі документів, особисто представився, назвавши своє прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження та місце проживання; вказані дані були перевірені поліцейським за базою ІПНП, що підтверджується рапортом поліцейського. 
При цьому, невірне зазначення прізвище, а саме однієї букви в прізвищі, є нічим інакшим, як допущена описка, яка не впливає на правильність вирішення спору та може бути усунута у процесуальній спосіб. 
Аналогічні позиції висловив у своїх постановах і Верховний Суд, зокрема: у постановах від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 та від 28.11.2018 у справі №537/1214/17, в яких йдеться про те, що невірно вказані відомості є описками та не можуть спростовувати факт вчинення адміністративного правопорушення. Описка у написанні прізвища особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, може бути усунута суддею районного суду шляхом винесення відповідної постанови.
Доводи апелянта щодо складання протоколів в порушенні вимог ст.256 КУпАП за відсутності ОСОБА_2 безпідставні та ґрунтуються на суб`єктивному тлумачення правової норми.
Так, ст.256 КУпАП регламентує зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Положення вказаної норми не зобов`язує працівників поліції складати протокол у присутності особи, що притягується до відповідальності. З наявних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від надання будь-яких пояснень, підпису протоколу про адміністративне правопорушення та, будучі обізнаним про складання відносно нього протоколу, покинув місце зупинки, не дочекавшись його складення. У складених 11.11.2023 протоколах про адміністративні правопорушення поліцейським зроблено відповідний запис про відмову водія від підпису у відповідності до вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2025 за №1376.
Слід зазначити, що складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, в силу положень ст.251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення фіксує виявлені порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків, а оцінюється у сукупності з іншими доказами.
Питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Ураховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення містить фіксацію послідовності обставин справи, які не суперечать іншим наявним в матеріалах справи доказам, з урахуванням наведеного вище, сама по собі відсутність особи, яка притягується до відповідальності, під час складання протоколів не тягне за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, та вказане не впливає на зміст обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи протоколи про адміністративне правопорушення складені уповноваженою державою особою у відповідності до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2025 за №1376.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог ст.245 КУпАП та дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та порушенні вимог ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух», що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що наявність підстав для закриття провадження у справі повністю спростовується сукупністю досліджених в суді доказів у справі.
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_2 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. 
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Ковпака Олександра Вікторовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року. 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 25.11.2016 Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Рекомендувати судді Кілійського районного суду Одеської області Масленикову О.А. виправити описку, допущену в постанові суду, щодо прізвища особи, яка притягається до відповідальності.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                  І.А. Артеменко