ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року	Львів	Справа № 465/8580/23 пров. № А/857/10908/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Коваля Р.Й., Носа С.П.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, 
на рішення Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2024 року (суддя – Мартьянова С.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №465/8580/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Філя Андрія Степановича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, 
про скасування постанови, 

                                                             встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Інспектора роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Філя Андрія Степановича (далі – відповідач-1), в якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Філя Андрія Степановича серії ЕАТ №7906143 від 09.10.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за ч.1 ст.121 КУпАП. 
Ухвалою суду першої інстанції від 26.10.2023 залучено до участі у справі Управління патрульної поліції у Львівській області в якості співвідповідача (далі – відповідач-2). 
Відповідачами подано спільний відзив на позовну заяву, у якому просили суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. 
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 12.04.2024 адміністративний позов задоволено. Постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області серії ЕАТ №7906143 від 09.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. – скасовано. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 - закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач УПП у Львівській області ДПП та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, необ`єктивне дослідження доказів та порушення норм матеріального і процесуального права з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується доказами і ґрунтується на припущеннях. Інспектор чітко зафіксував факт переобладнання, вказав на правопорушення позивачеві, що підтверджується відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів. Дане правопорушення може спричинити негативні наслідки в майбутньому, а саме світло ксенонових чи галогенних ламп засліплює водіїв, що рухаються у зустрічному напрямку. Вважає скаржник, що інспектор вправі перевіряти візуально та встановлювати наявність правопорушення. Також зазначає скаржник про зволікання судом першої інстанції із розглядом даної справи. Не погоджується апелянт з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, вважаючи, що судові витрати підлягають стягненню саме за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як самостійної юридичної особи, а не з його структурного підрозділу. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.04.2024. 
Позивач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу необхідно задоволити. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.10.2023серії ЕАТ №7906143, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, зокрема в тому, що 09.10.2023 о 21:27 год. у м. Львові, по вул. Городоцька,44, позивач керував транспортним засобом ВАЗ 217030 номерний знак НОМЕР_1 , у якого замінений тип лампи ближнього світла фар з ламп розжарювання на лампи типу ксенон та дальнього світла з лампи розжарювання на лампи типу лед, без встановлення лінз, автомат. коректора та омивача фар, чим порушив вимоги п.31.4.3. Правил дорожнього руху (а.с. 7). 
Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 

Приймаючи у вказаній справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності належних доказів, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, слід вважати, що у діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.121 КУпАП, відсутній. 
Суд апеляційної інстанції, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Пунктом 31.1 ПДР унормовано, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та правил технічної експлуатації. 
Згідно п. 31.4 «а» ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за невідповідності вимогам 31.4.3 ПДР України, зокрема, кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. 
Згідно п.31.4.3 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. 
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 грудня 2010 року №630 затверджений національний стандарт України з наданням чинності з 1 липня 2011 року ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання" (далі - ДСТУ 3649:2010). 
Згідно п.4.9 ДСТУ 3649:2010, ПЗС – прилад зовнішній світловий. 
Згідно п.6.1.1 ДСТУ 3649:2010, не дозволено змінювати розташування ПЗС, їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ. 
При цьому, положеннями п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що відповідність вимогам п.6.1.1 - 6.1.5, 6.1.6.1 - 6.1.6.3, 6.1.7.1 - 6.1.7.3, 6.1.7.5,6.1.7.6 перевіряють візуально. 
Частиною до ч.1 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно з частинами 1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. 
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Згідно ч. 1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач надав суду відеоматеріали із нагрудних відеореєстраторів поліцейських щодо вчиненого позивачем правопорушення (факт зупинення транспортного засобу позивача: Сlір-0: 01 хв. 30 с.; факт роз`яснення позивачеві суті вчиненого ним правопорушення та надання доказів цього правопорушення: С1ір-0: 06 хв. 03 с.; факт процедури розгляду справи: С1ір-0: 08 хв. 30 с.; факт ознайомлення позивача із винесеною відносно нього постановою:С1ір-1: 13 хв. 05 с.). 
Оглянувши надані суду докази в сукупності із встановленими у цій справі фактичними обставинами справи, колегія суддів приходить до висновку, що інспектор поліції, чітко зафіксував факт переобладнання світлових приладів автомобіля, вказав позивачеві на правопорушення, що підтверджується відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів поліцейських. 
Порушення Правил дорожнього руху, як наслідок вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП виявлено інспектором безпосередньо (особисто), досліджено матеріали справи та прийнято рішення про застосування адміністративного стягнення. При оголошення розгляду справи інспектором роз`яснено позивачу його права. 
На підставі встановлених у справі фактичних обставин та наведеного правового регулювання спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інспектором роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції Філем А.С. обґрунтовано винесена спірна постанова та підстави для її скасування відсутні. Відповідач надав суду достатні докази на підтвердження обставин порушення позивачем законодавства про дорожній рух, зокрема, про вчинення порушень ПДР України з недотримання вимог, визначених п.31.4.3 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.121 КУпАП. 
Апеляційний суд також враховує, що виявлене правопорушення може спричинити негативні наслідки в майбутньому, засліпивши водіїв, що рухаються у зустрічному напрямку. Переобладнання приладів зовнішніх світлових на інший тип ламп - ксенонових чи галогенних ламп допускається за документальним погодженням уповноваженого органу на таке переобладнання транспортного засобу. 
Отже, підстави для скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення від 09.10.2023серії ЕАТ №7906143 відсутні, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. 
Відносно решта доводів апеляційної скарги, то такі прийняті апеляційним судом до уваги, однак такі не впливають на правильність прийняття судом рішення по суті позовних вимог. 
Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, то з урахуванням приписів статті 139 КАС України немає підстав для відшкодування позивачу судових витрат по сплаті судового збору. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи проведено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для його скасування та прийняття нової постанови суду про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд                                                                                                                                                
                                                            
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції  у Львівській області Департаменту патрульної поліції – задоволити. 
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 12 квітня 2024 року в адміністративній справі №465/8580/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Філя Андрія Степановича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови – скасувати і прийняти нову постанову. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	С. П. Нос  	
Повний текст постанови суду складено 07.08.2024 року