ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 607/8948/20
провадження № 51-837 км 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
захисника                                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
обвинуваченого                                         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 2024 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження й повернення його апеляційної скарги на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2023 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020210000000009, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Цей суд ухвалою від 24 листопада 2023 року задовольнив клопотання прокурора і на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України закрив вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у зв`язку з його смертю.
15 грудня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою місцевого суду, подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 25 січня 2024 року відмовив ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції і на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України повернув йому апеляційну скаргу.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що після оголошення резолютивної частини ухвали місцевого суду 24 листопада 2023 року захисник не роз`яснив йому порядку обчислення строків апеляційного провадження, натомість запропонував розірвати договір про правову допомогу. Також ОСОБА_7 зазначає про те, що у зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо іншого обвинуваченого, він намагався повідомити родичам останнього про необхідність відновити судовий розгляд, а після з`ясування ситуації 15 грудня 2023 року сам подав апеляційну скаргу. З огляду на ці обставини вважає безпідставним висновок апеляційного суду про відсутність поважних причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження судового рішення. Також ОСОБА_7 у касаційній скарзі навів доводи про постановлення ухвали місцевого суду з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду ОСОБА_7 просив задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Захисник ОСОБА_6 не погодився з доводами, наведеними в касаційній скарзі, в частині нероз`яснення ОСОБА_7 строків і порядку апеляційного оскарження судового рішення, а в решті підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що ухвала апеляційного суду є законною, а касаційна скарга ОСОБА_7 - необґрунтованою.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Враховуючи, що предметом касаційного оскарження є ухвала Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, а також зважаючи на приписи ст. 424 КПК України, яка визначає предмет перегляду суду касаційної інстанції, доводи ОСОБА_7 , наведені в касаційній скарзі, щодо незаконності ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2023 року касаційний суд не перевіряє.
Що стосується його доводів про необґрунтованість відмови апеляційного суду в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду та повернення його апеляційної скарги, необхідно зазначити таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється. Водночас за змістом ч. 1 ст. 117 КПК України такий процесуальний строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи лише в тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на апеляційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Апеляційний суд, відмовляючи ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, виходив із того, що для цієї особи 7-денний строк для подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення судового рішення, однак ОСОБА_7 , подавши апеляційну скаргу з пропуском цього строку, у клопотанні про його поновлення не навів обґрунтованих підстав для цього, як і переконливих аргументів на підтвердження поважності причин, через які він не мав об`єктивної можливості подати вчасно апеляційну скаргу.
Разом із тим апеляційний суд, зосередившись на обчисленні строку, протягом якого особа має право оскаржити ухвалу місцевого суду, і на оцінці поважності причин його пропуску ОСОБА_7 , не звернув уваги на таке.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України смерть обвинуваченого є підставою для закриття кримінального провадження, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Суд зобов`язаний вирішити питання про доведеність чи недоведеність висунутого обвинувачення за заявою близьких родичів або членів сім`ї померлого обвинуваченого про продовження розгляду справи з метою його реабілітації.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 як один із обвинувачених у кримінальному провадженні, в цілях реабілітації обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу, якою місцевий суд на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України закрив це кримінальне провадження щодо останнього, у зв`язку з його смертю. Однак положеннями кримінального процесуального закону не передбачено можливості оскарження такого судового рішення із вказаних підстав іншими обвинуваченими в цьому ж кримінальному провадженні. Жодних переконливих аргументів як саме таке судове рішення зачіпає права, свободи чи інтереси ОСОБА_7 , він не навів.
Тож апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_7 мав право подати апеляційну скаргу у строк, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України.
За своєю правовою природою поновлення строку на апеляційне оскарження полягає в наданні можливості особі, яка має право подати апеляційну скаргу, розпочати спочатку відлік спливу встановленого законом строку за наявності причин його пропуску, визнаних судом поважними. Отже, такий пропущений строк може бути поновлений лише особі, для якої здійснювався його перебіг, тобто особі, яка має право подавати апеляційну скаргу.
З урахуванням наведеного, не існувало законних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження та прийняття поданої ним апеляційної скарги, оскільки він не наділений правом оскаржити згадану ухвалу суду першої інстанції і перебіг цього строку для нього не відбувався, що залишилося поза увагою апеляційного суду під час вирішення цього клопотання.
У той же час мотиви, з яких апеляційний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_7 , не впливають на ситуацію в цій справі, адже навіть за умови подачі ним апеляційної скарги у визначений законом строк, не виникає підстав для відкриття провадження. Тому з урахуванням принципу правової визначеності в аспекті legitimateexpectations, який вимагає не створювати для заявника невиправданих очікувань щодо позитивної перспективи вирішення вимог по суті заяви, зважаючи на те, що новий розгляд не призведе до іншого результату, колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.
Отже, підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_7 відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 2024 року про відмову ОСОБА_7 в поновленні строку на апеляційне оскарження й повернення його апеляційної скарги на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_9                                    ОСОБА_2                                        ОСОБА_3