Дата документу 13.08.2024 Справа № 331/4533/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/4533/23 
Провадження №22-ц/807/1652/24 
Головуючий в 1-й інстанції - Скользнєва Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З., 	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєдова Михайла Володимировича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 07 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєдова Михайла Володимировича до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольга Валеріївна, про усунення від спадкування,- 

В С Т А Н О В И В:

 У липні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєдова М.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , із залученням до участи у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., за результатами розгляду якого просив усунути ОСОБА_2 від спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовна вимога обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. Зазначив, що сторони є спадкоємцями померлого першої черги. Відповідачка є дружиною його померлого батька. Шлюбні відносини між його батьком ОСОБА_3 та відповідачкою були фактично припинені десять років назад. ОСОБА_2 не приймала участі в житті ОСОБА_3 , не проводила догляду за померлим, хоча він мав похилий вік та хронічні хвороби. На думку позивача, відповідачка має бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки тривалий час з 2013 року по день смерті ОСОБА_3 , ураховуючи його хвороби та необхідність у додатковому догляді за ним, не допомагала спадкодавцю та не приймала участі у його похованні.

РішеннямЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в особі представника - адвоката Сєдова Михайла Володимировича до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон Ольга Валеріївна (адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Фортечна, буд.71, прим.1), про усунення від спадкування, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєдова Михайла Володимировича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що померлий ОСОБА_3 , був особою похилого віку, тяжко хворів, відповідно перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду, який відповідачка не здійснювала через окреме проживання з померлим понад 10 років. Вказані обставини беззаперечно вказують на доведеність вимог позову. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Л.С. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 травня 1992 року ( а.с.64 зв., т.1).

Шлюбні відносини між подружжям були фактично припинені у 2013 році. ОСОБА_3 мешкав окремо від відповідачки, та з 2018 року мав фактично шлюбні відносини з іншою жінкою, з якою спільно проживав до березня 2022 року. Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 від попереднього шлюбу ( а.с.14,т.1).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18 березня 2023 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис № 721 ( а.с.11,т.1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

22 березня 2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. (далі- приватний нотаріус Каценельсон О.В.) було заведено спадкову справу № 12/2023 щодо майна померлого ОСОБА_3 , відповідно до якої 22 березня 2023 року із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Каценельсон О.В. звернулась дружина померлого ОСОБА_2 як спадкоємиця першої черги відповідно до положень статті 1261 ЦК України ( а.с.60,61,т.1).

13 травня 2023 року із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Каценельсон О.В. звернувся син померлого ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги відповідно до положень статті 1261 ЦК України. Заява надійшла до приватного нотаріуса Каценельсон О.В. 19 травня 2023 року ( а.с.75 зв.,т.1).

28 червня 2023 року із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після померлого ОСОБА_3 на користь сина спадкодавця - ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Каценельсон О.В. звернулася дочка померлого - ОСОБА_1 ( а.с.94 зв., т.1).

Відповідно до довідки до форми № 106/о № 1495 (видається для поховання) від 18 березня 2023 року, причина смерті ОСОБА_3 не встановлена через гнилісні зміни (а.с.13,т.1).

З виписки із медичної картки амбулаторного хворого, наданої на запит суду КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» вбачається, що хворий ОСОБА_3 із діагнозом : цукровий діабет 2 тип, середнього ступеня важкості, стадії декомпенсації; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступень 2, дуже високий кардіоваскулярний ризик; гіпертрофія лівого шлуночку, лікувався і спостерігався в указаній медичній установі з 2017 року ендокринологом, сімейним лікарем.

11 липня 2022 року ОСОБА_3 звертався в поліклініку самостійно на консультацію до сімейного лікаря ; 10 жовтня 2022 року, 18 січня 2023 року, 23 січня 2023 року, 26 січня 2023 року ОСОБА_3 засобами телефонного зв`язку звертався в поліклініку за консультацією та скаргами на біль у колінних суглобах ( а.с.105,т.1).

Крім того, ОСОБА_3 , починаючи з 2017 року, проходив обстеження та курси лікування у Vitacenter, що підтверджується записами у відповідних щоденниках, рекомендаціях спеціаліста від 4 квітня 2017 року, 6 червня 2017 року, 30 серпня 2017 року, 10 січня 2018 року, 25 квітня 2018 року, 5 вересня 2018 року, 6 лютого 2019 року, 6 травня 2019 року, 7 серпня 2019 року, 6 листопада 2019 року, 5 лютого 2020 року, 12 серпня 2020 року, 28 жовтня 2020 року ( а.с.110, 112,113, 114 зв., 115, 115 зв., 117, а.с.118 зв. , 120, 120 зв., 121 зв., 122 зв., 124, т.1).

З досліджених в суді записів, що містяться у зазначених медичних документах вбачається, що ОСОБА_3 , якому було встановлено діагноз: інсулінонезалежний цукровий діабет, ожиріння, особисто відвідував Vitacenter; проходив лабораторні дослідження, отримував план лікування; госпіталізацій у ендокринологічне відділення не було; діабетичних ком не було. За планами лікування йому біло рекомендовано: дієта № 9; модифікація способу життя, щоденні фізичні навантаження (40-50 хвилин), медикаментозне лікування.

З довідки про доходи № 5936 5299 8091 1128 вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою; розмір її пенсії за період з січня 2022 року по березень 2023 року у середньому складав 4 994,62 гривні щомісяця ( а.с.180,т.1).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (без № та дати) вбачається, що померлому ОСОБА_3 виплачено пенсію за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2023 року на загальну суму 162 070, 12 грн., що у середньому складає 12 467,00 грн. щомісяця ( а.с.185,т.1).

13 грудня 2022 року ОСОБА_3 в АТ «КБ «Глобус» було оформлено банківський вклад (депозит) на суму 195 000,00 грн. ( а.с.183-184,т.1).

29 липня 2022 року ОСОБА_3 в АТ «Банк Форвард» було оформлено банківський вклад (депозит) на суму 195 000,00 грн. ( а.с.183-184,т.1).

7 травня 2021 року ОСОБА_3 укладено договір з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» на туристичне обслуговування (а.с.186-188,т.1). Згідно квитанції від 7 травня 2021 року ОСОБА_3 за туристичні послуги було внесено оплату у розмірі 50 000,00 грн. ( а.с.190, т.1).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в суді пояснив, що і відповідачку і померлого ОСОБА_3 знав дуже багато років, разом вони навчалися у вищому навчальному закладі. Останній раз бачив ОСОБА_3 на Малому ринку в м. Запоріжжі у вересні 2022 року . Їх зустріч була випадковою. В процесі спілкування ОСОБА_3 на стан здоров`я не скаржився. Після цієї зустрічі спілкувалися з ОСОБА_3 засобами Вайберу приблизно 2 рази на місяць. Інколи він казав, що хворіє, проте без подробиць. Свідку відомо, що відповідачка з ОСОБА_3 перебували у шлюбних відносинах, які були припиненні приблизно за 10 років до смерті останнього. ОСОБА_3 йому казав, що не спілкується з ОСОБА_2 . У ОСОБА_3 був автомобіль марки «Лексус», яким він завжди самостійно керував.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в суді пояснив, що є головою ОСББ «Олександрівська фортеця», на яке покладено здійснення функцій з управління будинком, в якому знаходиться квартира, яка належала померлому ОСОБА_3 . Свідок був знайомий з ОСОБА_3 з серпня 2016 року. З 2020 року по 2022 рік ОСОБА_3 проживав у своїй квартирі разом з жінкою на ім`я ОСОБА_6 . Після повномасштабного вторгнення рф до України ОСОБА_6 з квартири виїхала, а ОСОБА_3 залишився один. Коли почали виникати проблеми, пов`язані з відсутністю електроенергії, а саме зупинка роботи ліфтів, свідок запропонував ОСОБА_3 допомогу, оскільки квартира останнього знаходилася на 9-му поверсі. Допомога полягала у купівлі свідком продуктів та ліків. Через зайву вагу, проблемами із суглобами, ОСОБА_3 не мав можливості самостійно відвідувати магазини та аптеки. В процесі спілкування із ОСОБА_3 свідку стало відомо про те, що він страждав на цукровий діабет. Коли ліфт працював, ОСОБА_3 самостійно купував собі продукти та ліки. У цей період часу свідок ОСОБА_2 у квартирі ОСОБА_3 не бачив.

У володінні ОСОБА_3 був автомобіль марки «Лексус», яким він керував самостійно. Останній раз, а саме у грудні 2022 року свідок з ОСОБА_3 на його авто, під його керуванням, їздили у Банки, в яких знаходилися його вклади. Спосіб життя ОСОБА_3 , зі слів свідка, вказував на його достойне матеріальне забезпечення.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в суді пояснила, що є сусідкою померлого ОСОБА_3 . ОСОБА_8 вона бачила за тиждень до його смерті, коли приходила до нього з питання повернення грошових коштів. Він відчинив їй двері, вони спілкувалися. Він не знаходився у безпорадному стані. Як сусідка бачила його часто. Він самостійно відвідував магазин, керував автомобілем. Коли не працював ліфт, він викликав майстрів, ходив сходами. Їй відомо, що він страждав на цукровий діабет. Як на її думку, сторонньої допомоги він не потребував.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 в суді пояснила, що з ОСОБА_3 жили в одному дворі, часто його зустрічала. Останній раз зустрілася з ОСОБА_10 у січні-лютому 2023 року в « ОСОБА_11 ». Він був у нормальному стані, добре вдягнений. На стан здоров`я ніколи не скаржився. Коли у будинку не працював ліфт, ОСОБА_3 допомагав голова ОСББ ОСОБА_5 , який купував йому продукти, ліки. ОСОБА_3 самостійно керував автомобілем « Лексус».

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 в суді пояснила, що з вересня 2018 року по березень 2022 року вона орендувала у ОСОБА_3 кімнату в його квартирі. Вона допомагала йому по господарству: прала, вбирала, готувала їжу. Про ОСОБА_2 він їй казав, що вона була його другою дружиною, вони розлучилися і він купив їй квартиру. ОСОБА_3 страждав на цукровий діабет, проте самостійно відвідував магазини, готував їжу. У березні 2022 року вона виїхала з квартири ОСОБА_3 . У той час він себе нормально почував, допоміг їй винести речі. Після її від`їзду вони часто спілкувалися засобами телефонного зв`язку. Він їй розповідав, що йому допомагає голова ОСББ: купує продукти, ліки у ті дні, коли не працює ліфт. ОСОБА_2 йому не допомагала, проте вони часто спілкувалися засобами телефонного зв`язку, разом відвідували нотаріуса. У 2020 та 2021 роках свідок разом з ОСОБА_3 їздили у туристичну подорож за кордон; ОСОБА_3 самостійно відвідував сина за кордоном. У користуванні ОСОБА_3 був автомобіль «Лексус», яким він самостійно керував.

Позивач по справі ОСОБА_1 - син померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом, в судовому порядку порушив питання про усунення від спадкування дружини свого батька - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказував на те, що його батько був особою похилого віку, мав хронічні захворювання; відповідачка не приймала жодної участі в його житті, свідомо не виконувала встановленого законом обов`язку щодо догляду за померлим, як за особою, яка потребувала відповідного догляду та допомоги.

Відповідачка проти позову заперечувала і в суді пояснила, що з 2013 року вони з померлим ОСОБА_3 фактично припинили шлюбні відносини, проживали окремо. Підставою для такого сумісного рішення стало те, що з чергової закордонної подорожі ОСОБА_3 повернувся із жінкою, з якою проживав однією сім`єю до березня 2022 року. Проте, відповідачка та ОСОБА_3 продовжували спілкуватися, як правило засобами телефонного зв`язку, інколи зустрічалися. Їй відомо про те, що ОСОБА_3 страждав на цукровий діабет, мав зайву вагу, через що у нього були проблеми з ногами. Проте, він не знаходився у безпорадному стані. За будь-якою допомогою він до неї не звертався. В його власності був автомобіль, яким він керував до самої смерті; багато подорожував. Мав грошові вклади, велику пенсію, що свідчить про те, що фінансової допомоги він не потребував.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідачки. Натомість, із досліджених в суді медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 тяжкими хворобами, які б не дозволяли йому самостійно забезпечити умови свого життя, не страждав, а відповідно до цього не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Із досліджених в суді довідок з Банків, Пенсійного фонду вбачається, що ОСОБА_3 матеріально самостійно забезпечував умови свого життя. Фінансовий достаток дозволяв йому подорожувати, мати на утриманні автомобіль «Лексус», яким, зі слів свідків, він керував до останніх днів свого життя. Оскільки позивачем не надано належних, допустимих, безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме від відповідача, позов задоволенню не підлягає.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у п. 6 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується до всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. 

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. 

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. 

Вирішуючи спір суд вірно врахував, що позивачем не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідачки. Жодних доказів того, що спадкодавець чи позивач звертались до відповідача з якимись конкретними вимогами про надання допомоги, здійснення утримання чи догляду не надано. Матеріали справи не містять доказів ухилення відповідачки від допомоги спадкодавцю. А доводи позивача щодо обставин смерті спадкодавця, враховуючи його окреме проживання з відповідачкою не є підставою для застосування вимог ст. 1224 ЦК України.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів. 

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надав їм належну оцінку. 

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєдова Михайла Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 серпня 2024 року.

Судді:                                                 С. В. Кухар

                                        І. В. Кочеткова

О. З. Поляков