ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 серпня 2024 року           справа №360/1209/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Петросян К.Є.), складеного в повному обсязі 18 грудня 2023 року у м. Дніпро, у справі № 360/1209/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                          В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича  в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, відповідно до якого позивач просить суд:
визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення від 03.08.2022 про протиправну відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 , надане разом з листом відповідача №2116-1834/Ш-02/8-1200/23 від 03.04.2023, визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії позивача;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вчинити певні дії – поновити виплату пенсії позивачу з червня 2014 року, на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.08.2022 про  відмову в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з  червня 2014 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 щодо повторного розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 ОСОБА_2 , за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів управлінням було вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що:
відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (відповідно до порядку №509, Постанови 637 та Постанови №365);
долучена копія паспорту України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу II Порядок 22-1); 
долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу II Порядок 22-1).
Щодо проведення індексації пенсії зазначив, що з 01.03.2019 діє новий механізм щорічної індексації пенсій, призначених за нормами Закону №1058. 
Щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати зазначено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, оскільки відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідач вважає, що відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації/індексації при відновленні (перерахунку) виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Крім того, в силу ч.5 ст.45 Закону №1058 передбачена виключна компетенція територіального органу Пенсійного фонду у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.
На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/1209/23, однак листом року суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги,   перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та 21.02.2001 прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.
До виїзду за кордон позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до пенсійного посвідчення від 1997 року.
Вказані обставини сторонами визнаються та підтверджуються документами на ім`я позивача, що перебувають в матеріалах справи.
26.03.2020 за вхідним номером 57/Ш-5 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєроцонецьку Луганської області надійшов лист №370 від 24.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламед із відповідними додатками, до якого було долучено нотаріально засвідчену підписом позивача та апостилем заяву ОСОБА_1 від 31.10.2019 про поновлення позивачу пенсії з червня 2014 року. 
За наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 24.06.2021 № 2243-2577/М-02/8-1200/21 повідомило про неприйняття управлінням відповідного рішення щодо поновлення виплати пенсії або рішення про відмову у поновленні пенсії, та залишення заяви позивача про поновлення виплати пенсії без розгляду.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям рішення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду. 
На виконання рішення суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21, ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення від 03.08.2022, яким за результатом розгляду документів відмовлено ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком у зв`язку з тим, що:
- відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України, та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (відповідно до Порядку №509, Постанови №637 та Постанови №365);
- долучена копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1);
- долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу ІІ Порядку №22-2).
Не погоджуючись із діями та рішенням відповідача від 03.08.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що  рішення  управління про  відмову в призначенні (перерахунку) пенсії має бути скасованим з зобов`язанням  управління поновити виплату пенсії з  червня 2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема, :
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні”, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь -  якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку  пенсій,  у  строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в  грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним  органом  відповідного  рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058. 
Матеріалами справи підтверджується, що 26.03.2020 за вхідним номером 57/Ш-5 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області надійшов лист №370 від 24.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламед із відповідними додатками, до якого було долучено нотаріально засвідчену підписом позивача та апостилем заяву ОСОБА_1 від 31.10.2019 про поновлення позивачу пенсії з червня 2014 року. 
За наслідками розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2014 року, відповідачем не було прийнято відповідне рішення щодо поновлення виплати або відмову у поновленні пенсії, у зв`язку із чим позивачем було оскаржено бездіяльність відповідача в судовому порядку та рішенням суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду. 
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 щодо повторного розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 ОСОБА_2 , ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії позивачу з таких підстав:
- відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи( відповідно до порядку №509, Постанови 637 та Постанови №365); 
- долучена копія паспорту України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу II Порядок 22-1); 
- долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу II Порядок 22-1).
Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, у справі №360/5950/21 судом вже надавалась правова оцінка підставам неприйняття за наслідками розгляду заяви позивача від 31.10.2019 обґрунтованого рішення, які є тотожними підставам відмови у призначенні (перерахунку) пенсії, викладеним у рішенні ГУ ПФУ в Луганській області  від 03.08.2022, що є предметом розгляду по цій справі. 
Зокрема, суд в рішенні від 20.12.2021 по справі № 360/5950/21 дійшов висновку, що чинним законодавством, на момент виникнення спірних правовідносин була передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. 
Крім того в рішенні зазначено, що представник позивача звертаючись до органу Пенсійного фонду надав необхідні документи, які посвідчують особу та є достатнім в розумінні пункту 2.9 Порядку №22-1 для прийняття рішення відповідачем стосовно поновлення пенсії.
З рішення суду по справі № 360/5950/21 також вбачається, що позивачу призначено пенсію з 1997 року, в подальшому поновлено виплату пенсії 07.09.2010, та призупинена у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей. Позивачу не нараховується та не виплачується пенсія з червня 2014 року, що не заперечується сторонами, а із заявою про поновлення виплати пенсії представник позивача звернувся лише 26.03.2020, проте відповідачем не доведено факт неотримання пенсії з вини позивача. При цьому, судом не прийнято посилання відповідача на законодавчі акти, які регулюють призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач мешкає за кордоном з 2001 році та не є внутрішньо переміщеною особою.
Таким чином, судовим рішенням від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 визначено: право подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником шляхом надіслання заяви та належних документів поштою; не розповсюдження законодавчих актів, що регулюють призначення та продовження виплат внутрішньо переміщеним особам внаслідок мешкання позивача закордоном з 2001 року.
За приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про долучення до заяви копій документів, не завірених належним чином, як підстави для винесення оскаржуваного рішення від 03.08.2022, з огляду на наступне.
З відзиву відповідача вбачається, що до заяви позивача про поновлення пенсії були додані: завірена апостилем довіреність, яка видана в державі Ізраїль, від 31.10.2019 року для представництва інтересів гр. ОСОБА_1 на території України; копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 170279 року від 06.07.2017 року, термін дії до 06.07.2027 року; оригінал картки платника податків ОСОБА_1 , виданої 26.11.2019 року головним управлінням ДПС у Запорізькій області; копія трудової книжки Б/Н, дата заповнення 10.09.1959;  копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ; завірена апостилем заява ОСОБА_1 від 31.10.2019 року про поновлення пенсії за віком. 
При цьому, спірним по цій справі є право позивача на поновлення вже призначеної пенсії, виплата якої була призупинена пенсійним органом з червня 2014 року, у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей. Відповідно, всі документи, на підставі яких було призначено ОСОБА_1 пенсію,  мають міститися в матеріалах його пенсійної справи. До того ж, відповідачем в оскаржуваному рішенні не конкретизовано, які саме копії документів, не завірені належним чином позивачем.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV.
Крім того, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку що позивач має право на поновлення виплати пенсії з червня 2014 року, а рішення відповідача від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями  250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області– залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 360/1209/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 серпня 2024 року.

Судді                                                                                          А.В. Гайдар                                           
                                                                                                              Т.Г.Гаврищук
                                                                                                              І.В. Геращенко