ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5754/24 Справа № 212/3704/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 212/3704/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яковлев Денис Сергійович, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року, яка постановелена суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування арешту на майно. 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року відмовлено  у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту на майно, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яковлев Д.С., просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з?ясування обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа за відсутності виконавчого провадження. Вважає, що, після закінчення виконавчого провадження, питання про зняття арешту з майна боржника, підлягає вирішенню у позовному провадженні, адже, положення розділу VII ЦПК України, до правовідносин сторін не можуть бути застосовані. Також, наводить судову практику Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в аналогічній ситуації.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Яковлева Д.С., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого документу, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, і спір про зняття арешту не пов`язаний з належністю йому майна, на яке накладено арешт, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Законом визначений інший порядок для звернення до суду за захистом порушеного права позивача, а саме оскарження дій державного виконавця у порядку, встановленому ст. 447 ЦПК України, шляхом звернення з відповідною скаргою до суду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду, він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Подібні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).
Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Саксаганському ВДВС у м. Кривому Розі Дніпропетровської області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-361, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 18.09.1997, про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь ОСОБА_3 (стягувач).
В рамках даного виконавчого провадження, 15.08.2006 державним виконавцем була винесена постанова серія АА № 971188 про накладення арешту на все майно боржника, оголошена заборона на його відчуження та відомості про арешт внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 3626422 від 18.08.2006.
Постанова державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2а-361, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не має законних підстав пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом, у цьому випадку, передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.
Посилання в апеляційній скарзі на судову практику Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в аналогічній ситуації, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними, у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга – без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яковлев Денис Сергійович, – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 липня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: