П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р. Категорія: 133	м. Одеса	Справа № 522/7853/24	
Перша інстанція: суддя Домусчі Л.В.,
час і місце ухвалення: 13:31:34, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
Пред-к позивача	Саркісян А.Р. (довіреність)	
Пред-к відповідача	Вишневський А.А. (ордер, адвокат)	
Відповідач	ОСОБА_1 (паспорт)	
Перекладач	Нікішов О.О. (паспорт)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду, мотивуючи його тим, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. З огляду на викладене, враховуючи відсутність документів, що посвідчує особу, позивач просить суд затримати громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 16.11.2024 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року позов задоволено частково. Затримано громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до 16.11.2024 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що був одружений з громадянкою України, однак вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , має дочку та 4 онуків, усі вони громадяни України. Наразі чоловік доньки перебуває у ЗСУ, а дітей немає з ким залишити. Пояснив, що в Україні знаходиться з 1999 року, однак остаточно залишився з 2013 року. Зазначає, що не має дозвільних документів, рішенням ДМС від 2022 року не виконав, оскільки дружина тоді померла, а діти були на ньому. Відповідач раніше не притягувався до кримінальної чи іншої відповідальності, що вказує на його законослухняність, і те що його перебування на території України не становить небезпеку для суспільства. Таким чином, вважає, що звернення Позивача до суду, саме з позовом про затримання Відповідача, та подальше задоволення зазначеного позову, є передчасним, не відповідає реальним обставинам справи, і будується виключно на формальних підставах, через що зазначене затримання по суті є свавільним і безпідставним.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2024 року співробітниками Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області та Управління стратегічних розслідуваній ДСР Національної поліції України під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів, виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено за адресою: АДРЕСА_1 .
16.05.2024 року о 12.30 год. відповідача було затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000260 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.
В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за слів прибув на територію України у 2018 році, поза пунктом пропуску, на підставі паспортного документу громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру Р НОМЕР_1 , терміном дії з 24.05.2013 року по 21.05.2023 року, та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства – перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час виявлення паспортний документ громадянина ОСОБА_5 для виїзду за кордон у відповідача був відсутній.
Так, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. 
Отже, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. 
16.05.2024 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 011086 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.05.2024 року серії та номеру ПН МОД 011185 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідачем – громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 17.05.2024 року добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн., не сплачено, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до адміністративного позову позивача, так і в особовій справі останнього.
16.09.2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5 про примусове повернення громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та зобов`язано покинути територію України у термін до 01.10.2022 року включно.
16.05.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 18 про примусове видворення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення від 16.05.2024 року про примусове видворення з України відповідач в судовому порядку не оскаржував, та у встановлений термін територію України не залишив.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на території України без дійсних документів, що посвідчують його особу, з перевищенням передбаченого законодавством строку перебування на території України іноземних громадян та не має внутрішнього паспорту громадянина Республіки Азербайджан, що є підставою його затримання з метою ідентифікації.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.
Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. 
Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно частини 4 статті 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
У визначений термін громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.
Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне:
1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
2. Відповідач прибув на територію України в 2018 році. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.
3. Відповідач був виявлений працівниками ГУНП в Одеській області в зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме – проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.
4. Відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України.
Отже, слід зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.
Складені відносно відповідача матеріали містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину. 
Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач не скористався.
Докази про те, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.
Доказів законного перебування на території України відповідачем суду не представлено. 
Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009, ГУ ДМС в Одеській області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».
Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України, в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення. Враховуючи викладене, відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі рішення адміністративного суду.
Відповідно п. 11 Порядку в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців може здійснюватися за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством України.
Відповідно пп. 26 п. 2 розділу ІІ Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації затвердженої законом України від 21 березня 2017 року № 1965-VIII документ, що посвідчує особу для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особи без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що серед документів, які посвідчують особу іноземця є паспорт громадянина іноземної держави, сертифікат на повернення, дипломатичний паспорт.
Слід зазначити, що усі вищезазначені документи можуть бути оформлені та видані виключно країною громадянської належності або її офіційними представництвами в інших країнах.
У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:
« 1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:
f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Судом з матеріалів справи встановлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон серії та номеру Р НОМЕР_1 , терміном дії з 24.05.2013 року по 21.05.2023 року. Тобто термін дії паспорту сплинув, що унеможливлює виїзд з України.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідач перебуває на території України без дійсних документів, що посвідчують його особу, з перевищенням передбаченого законодавством строку перебування на території України іноземних громадян та не має внутрішнього паспорту громадянина Республіки Азербайджан, що є підставою його затримання з метою ідентифікації.
Відповідно до частини 11 статті 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:
- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;
- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;
- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.
Слід зазначити, що ГУ ДМС в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання відповідача внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.
На даний час, Кабінетом Міністрів України, на виконання ст. 289 КАС України не прийнято порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування судом застави як заходу до іноземця, який застосовується адміністративним судом в порядку КАС України.
Вказане свідчить про відсутність механізму реалізації судом положень ст. 289 КАС України при застосуванні до іноземця застави, тобто про неможливість практичного застосування судом застави до іноземця.
Згідно з ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" судом не встановлено.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, а тому позов підлягає задоволенню.
Вимога ГУ ДМС в Одеській області про допущення негайного виконання рішенням суду на підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України не підлягає задоволенню, оскільки пункт 3 частини другої статті 371 виключено на підставі Закону № 2952-IX від 24.02.2023.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2024 року по справі № 522/7853/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький