УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 456/1974/20
провадження № 51- 2944 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року,
встановив:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 
2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. 
Не погодившись із вказаним вироком, потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 та повернуто апеляційну скаргу на підставі 
п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  При цьому посилається на те, що не був присутнім  під час проголошення оскарженого вироку, оскільки перебував у службовому відрядженні, про що повідомив колегію суддів перед їх виходом до нарадчої кімнати. Зазначає, що копію вказаного вироку йому надіслано не було, тому він отримав її в канцелярії суду лише 11 червня 2024 року. Як на причини пропуску строку на апеляційне оскарження вищевказаного вироку потерпілий вказує на те, що він перебував на лікуванні у період з 07 по 11 червня 2024 року, а також посилається на умови воєнного стану, а саме, масовані обстріли у період з 14 травня по 08 червня 2024 року та відключення електроенергії, що завадило йому вчасно подати апеляційну скаргу. Вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження вважає поважними, а тому, на його думку, апеляційний суд безпідставно відмовив у поновленні цього строку та повернув його апеляційну скаргу. Крім того, стверджує, що апеляційний суд, у порушення вимог кримінального процесуального закону, не повідомив його про день та час розгляду його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
06 травня 2024 року.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі захисника та додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
При цьому статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи потерпілого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття його апеляційної скарги до розгляду є необгрунтованими, враховуючи наступне.
Апеляційна скарга на вирок, ухвалений судом першої інстанції, згідно з вимогами                  ч. 1 ст. 395 КПК, подається протягом тридцяти днів із дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в цей же строк із моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як убачається з наявних матеріалів, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було проголошено 06 травня 2024 року, а з апеляційною скаргою потерпілий ОСОБА_4 звернувся 13 червня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
З доданої копії ухвали суду апеляційної інстанції видно, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження потерпілий мотивував, зокрема, тим, що не був присутнім  під час проголошення оскарженого вироку, оскільки перебував у службовому відрядженні, копію вказаного вироку йому надіслано не було, тому він отримав її в канцелярії суду лише 11 червня 2024 року, до того ж, він перебував на лікуванні у період з 07 по 11 червня 2024 року, крім того, умови воєнного стану, а саме масовані обстріли у період з 14 травня по 08 червня 2024 року та відключення електроенергії завадили йому своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у клопотанні потерпілого обставини об`єктивно не могли перешкодити ОСОБА_4 оскаржити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року у межах встановленого процесуальним законом строку, а тому на підставі ст. 117, ч. 3 ст. 399 КПК відмовив у поновленні пропущеного строку та повернув апеляційну скаргу. 
Так колегія суддів апеляційного суду, спростовуючи доводи потерпілого щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначила, що судове засідання 03 травня 2024 року відбулось за участю ОСОБА_4 й він був обізнаним про дату і час проголошення вироку, при цьому жодних даних про те, що потерпілий з поважних причин не мав можливості бути присутнім під час проголошення вироку та отримати його копію в цей день, а також звернутись до суду до 07 червня 2024 року для цього, потерпілий суду не надав.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що посилання ОСОБА_4 на умови воєнного стану в Україні, а саме, повітряні тривоги, обстріли та відсутність електроенергії, не можуть бути визнані як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки носять тимчасовий, а не постійний характер.
З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 
2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі від 3 квітня 2008 року «Пономарьов проти України», «…сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені потерпілим причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження тавчасно подати апеляційну скаргу. Зі змісту касаційної скарги та копії оскаржуваного судового рішення не вбачається, що потерпілий, будучи обізнаним про дату проголошення вироку намагався отримати його копію протягом строку на апеляційне оскарження, а його посилання на долучені до касаційної скарги довідки лікаря-терапевта не свідчать про неможливість подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.
З огляду на зазначене, обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, касаційна скарга ОСОБА_4 не містить.
Також є безпідставними посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд у порушення вимог кримінального процесуального закону, не повідомив його про день та час розгляду його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року, оскільки, як убачається з копії оскаржуваного судового рішення, потерпілий був присутній у судовому засіданні під час розгляду зазначеного клопотання. До того ж, останній додав до касаційної скарги копію довідки, складеної секретарем судового засідання Київського апеляційного суду про те, що потерпілий ОСОБА_4 повідомлений телефонним зв`язком про розгляд його клопотання 16 липня 2024 року о 12:45.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, Судом не встановлено.
Враховуючи наведене, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих копій судових рішень  не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК, Суд   
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 
16 липня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                            ОСОБА_3