ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року	Львів	Справа № 459/1241/24 пров. № А/857/20705/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Мікули О.І., Курильця А.Р., 
за участю секретаря судового засідання                    Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2024 року (головуючий суддя Отчак Н.Я., м. Червоноград) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ББА №597603 від 28.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.  
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати таке і ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
В апеляційній скарзі зазначає, що на відміну від місця складення протоколу, яке зазначене у графі 2 постанови – місце можливого скоєння адміністративного правопорушення не зазначено. Враховуючи наведене, особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за діяння, яке скоєне у невідомому місці або в даному випадку на відрізку дороги в протяжністю понад 180 км, без зазначення населеного пункту або метричних даних такого відрізку дороги.
У відповідності до оскаржуваного рішення від 29.07.2024 в якому зазначено: «Судом встановлено, що 28.04.2024 поліцейським СРПП ОСОБА_2 на автодорозі М-09 сполучення Тернопіль-Львів-Рава-Руська 147 км було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі…». Далі по тексту: «Як зазначено в постанові, позивачу ставить в провину те, що він 28 квітня 2024 року о 22 годині 16 хвилин керуючи автомобілем марки «TESLA MODEL 3», р.н. НОМЕР_1 , на автодорозі сполучення Тернопіль – Львів - Рава-Руська, здійснив обгін транспортного засобу…..». Судовим рішенням від 29.07.2024 підтверджено, що у оскаржуваній постанові відсутні будь-які дані, щодо місця скоєння адміністративного правопорушення(не зазначено ні населеного пункту, ні щонайменше кіломерт дороги де мало місце ймовірне правопорушення), однак судом першої інстанції було проігноровано та не надано належної оцінки діям відповідача, щодо дотримання останнім приписів ст.283 КУпАП, щодо не зазначення в протоколі - місця скоєння адміністративного правопорушення.
При винесені відповідачем постанови позивач звертав увагу, що не здійснював будь- якого обгону. Окрім цього на відеозаписі, який пред`являвся позивачу не було зафіксовано адміністративного правопорушення, а окрім цього також, що саме автомобіль марки «TESLA MODEL 3», р.н. НОМЕР_1 є засобом, яким вчинено адміністративне правопорушення.
На відеозаписі «WhatsApp Video 2024-05-22 at 11.10.10» на його 42 секунді(2024/04/28 22:09:23 – формат дати та часу на відеозаписі) відображено, що відеозапис ведеться з салону службового автомобіля поліції. Відеозапис відбувається під час руху даного автомобіля, при цьому з відеозапису видно, як на зустріч рухається колона автомобілів(що дозволяє зробити таке припущення, лише по світлі фар транспортних засобів). Як вбачається по відеозапису, дана колона автомобілів рухається по зустрічній смузі руху в напрямку та назустріч службовому автомобілю поліції. На цьому фрагменті відеозапису відсутні будь-які щонайменші ознаки виїзду будь-якого транспортного засобу на зустрічну смугу руху(по якій рухався автомобіль поліції) та тим більше здійснення обгону, оскільки по світінню фар автомобілів(зустрічних по відношенню до розміщення відеозаписуючого пристрою) такі рухаються колоною один за одним.
На відеозаписі « 01071_00107120240428221305_0012A» - позивач при зупинці його транспортного засобу поліцейськими заперечує скоєння ним порушення ПДР - перетину суцільної лінії та здійснення обгону на пішохідному пішоході, при цьому Позивач зазначає поліцейським, що навіть не припускав, що поліцейські їдуть за ним, щоб його зупинити, оскільки нічого не порушував та дотримувався ПДР.
Щодо перетину суцільної лінії та руху по зустрічній смузі руху на пішохідному переході та відсутність доказів, які б підтверджували обставини, того, що у місці скоєння адміністративного правопорушення (у відповідності до оскаржуваної Постанови) на момент можливого скоєння адміністративного правопорушення дорожній рух був організований за допомогою дорожньої розміти- 1.1(вузька суцільна лінія) та 1.14.1 (1.14.2 чи 1.14.3) пішохідний перехід (його вид –регульований чи нерегульований)
З доданих до відзиву відповідачем доказів (відеозаписів) не підтверджено самого факту порушення Позивачем ПДР, в тому числі і не встановлено та не доведено, що на проїзній частині дороги у місці ймовірного порушення Позивачем ПДР нанесена суцільна розмітка та пішохідний перехід. При цьому слід врахувати, що поліцейськими у оскаржуваній постанові, що в подальшому підтверджено рішенням суду першої інстанції не було зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення. Якщо слідувати змісту постанови складеної на Позивача, то уся дорога сполучення Тернопіль – Львів - Рава-Руська має розмітку у вигляді суцільної лінії та пішохідних переходів.
Поліцейськими винесено постанову на позивача, при цьому суд першої інстанції належним чином не надав оцінки доказам Відповідача, зокрема тим обставинам, якими б підтверджувалися наявність на дорозі у місці ймовірного адміністративного правопорушення - суцільної лінії та пішохідного переходу.
Відповідач у заперечені оперує нормативними поняттями ПДР України, натомість жодним чином не навів та не надав фактичних даних про, те що на проїзній (місце скоєння правопорушення у відповідності до оскаржуваної Постанови) наявна дорожня розмітка, яку не мав права перетинати Позивач.
Апелянт, вважає такі обставини відповідачем не були доведені, а судом не перевірені та не піддані оцінці. У зв`язку з чим судом першої інстанції було зроблено невірні висновки та постановлено рішення, яке не відповідає обставинам справи.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2024 поліцейським СРПП Козакевичем М.А. на автодорозі М-09 сполученням Тернопіль – Львів – Рава-Руська 147км, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №597603, якою притягнув до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Як зазначено в постанові, позивачу ставиться в провину те, що він 28 квітня 2024року о 22 годині 16 хвилин керуючи автомобілем марки «TESLA MODEL 3», р.н. НОМЕР_2 , на автодорозі сполучення Тернопіль - Львів - Рава-Руська, здійснив обгін транспортного засобу ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом, при цьому перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), чим порушив п. 14.6 в та п. 8.5.1 ПДР України.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.п. 14.6 Правил дорожнього руху «Обгін заборонено»: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м. перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м. - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).
Відповідно до ПДР України розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках; позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка); позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18.
Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягне  за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.
Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У даній спірній ситуації, судом першої інстанції враховано, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідач до відзиву долучив відеоматеріали на якому зафіксовано, дату вчинення правопорушення, місце скоєння правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою та другої статті 122 КУпАП, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 липня 2024 року по справі №459/1241/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.  
Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш

Судді                                                                                 О.І. Мікула 

                                                                                          А.Р. Курилець