29.07.24
22-ц/812/876/24
Справа №489/5038/23
Провадження № 22-ц/812/876/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 липня 2024 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 

апеляційну скаргу
ОСОБА_3 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Костюченком Г.С., повний текст складено 05 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання незаконними наказів, стягнення належної суми як звільненому працівникові, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі – АТ «ОГС «Миколаївгаз») про стягнення належної суми як звільненому працівникові, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що відповідно до рішення Наглядової ради АТ «ОГС «Миколаївгаз», яке оформлене п.2 протоколу №25/05-2022 від 25.05.2022, ОСОБА_3 з 01.07.2022 було обрано до складу Правління Товариства на посаду Директора з безпеки. Пунктом 4 Протоколу від 25.05.2022 було затверджено умови контрактів, укладених з членами Правління Товариства. 24.06.2022 між ОСОБА_3 та Товариством було укладено Контракт із додатком до нього, на підставі якого між позивачем та відповідачем виникли трудові правовідносини (строковий трудовий договір). Контрактом були обумовлені суттєві умови трудової угоди: строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового. Наказом Товариства №1073-ос від 14.08.2023 на підставі рішення Наглядової ради Товариства, яке оформлене протоколом, ОСОБА_3 14.08.2023 звільнено з Товариства за п.5 ст. 41 Кодексу законів про працю України, тобто розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб (п.1 наказу). Пунктом 2 вказаного наказу передбачено нарахування та виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат відповідно до ст. 44 КЗпП України, а п.3 наказу передбачено нарахування та виплата ОСОБА_3 компенсації невикористаної відпустки за 74 календарних днів. 
Зазначає, що на час звільнення йому нараховано до виплати 3645091,60 грн. із яких: 2986751,19 грн. - вихідної допомоги; 531405,84 грн. - компенсації за невикористану відпустку; 3780,45 грн. – додаткове благо (підзвіт); 38632,48 грн. - окладу; 68124,39 грн. - оплати по середньому заробітку; 16397,25 грн. – оплата лікарняних листків. З урахуванням 720954,94 грн. утримань та 129914,49 грн. виплат, борг відповідача на кінець розрахункового періоду склав 2821580,56 грн. В день звільнення розрахунок не проведено, а 30.08.2023 заборгованість погашена лише частково та виплачено 1056406,26 грн. На теперішній час всі належні позивачу суми вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, нарахованої, але невиплаченої заробітної плати не виплачені. 
ОСОБА_3 посилається на те, що після звільнення його з роботи, відповідач не провівши розрахунку, зменшив належні до виплати суми. Це відбулося за рахунок зменшення розміру вихідної допомоги та компенсації відпустки відповідно з 2986751,19 грн. до 983639,19 грн. та з 531405,84 грн. до 339369,18 грн. внаслідок того, що Товариством із розрахунків середнього заробітку була виключена премія, яка виплачена позивачу під час роботи. Представником відповідача надано копію наказу АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1140-ос від 24.08.2023 про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 №1073-ос від 14.08.2023. В наказі зазначено обов`язок головного бухгалтера Товариства здійснити позивачу перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток із посиланням на протокол засідання Наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №3/23 від 21.08.2023. В наказі АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1221-ос від 12.09.2023, виданому після зменшення належної позивачу до виплати суми за наказом №1140-ос, йдеться про скасування наказу №653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій». Відповідач вважає можливим зменшити належну позивачу допомогу та компенсацію відпусток внаслідок того, що рішення Наглядової ради від 12.05.2023 №12/05-2023 про виплату вказаної премії ніби не набуло чинності та було скасовано рішенням тієї ж Наглядової ради Товариства від 21.08.2023 №3/23. Проте, вказані відповідачем обставини не надають йому право на зменшення належних до виплат ОСОБА_3 при звільненні сум.
На підставі вимог законодавства, положень контракту та відповідно до наказу Товариства №653-ос від 17.05.2023 «Про нарахування та виплату премії», під час роботи позивачем отримано премію за 4 місяці 2023 року в розмірі 1242240,00 грн. Вказана оподаткована сума включається в структуру заробітної плати, та при звільненні позивача обґрунтовано первісно була врахована відповідачем при розрахунку середньої заробітної плати для виплати допомоги і компенсації невикористаної відпустки. Однак, відповідачем своєчасно розрахунок при звільненні з позивачем не проведено, а при частковому розрахунку 30.08.2023 його сума безпідставно зменшена. Представник відповідача не надав належних, достовірних та допустимих доказів відсутності підстав нарахування та виплати ОСОБА_3 премії (нараховувалась та виплачувалась за наказом АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №653-ос від 17.05.2023) та відповідно неможливості врахування її розміру. Не надано представником відповідача і доказів допущення арифметичних помилок під час обрахування належних звільненому працівнику сум. Також, не надано доказів щодо встановлення обставин протиправності прийнятих органом відповідача корпоративних рішень і недобросовісності з боку позивача. Гарантоване законодавством право позивача на отримання розрахунку в порядку та розмірах, визначених законом, не може бути скасованим, звуженим або зміненим вказаними відповідачем наказами, прийнятими з порушенням порядку, передбаченого законом.
Остаточно визначившись із позовними вимогами, просив визнати незаконними накази АТ «ОГС «Миколаївгаз» від 24.08.2023 року № 1140-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 № 1073-ос від 14.08.2023 року та наказ від 12.09.2023 року № 1221- ос про скасування наказу № 653-ос від 17.05.2023 року «Про виплату премій» зокрема в частині, яка стосується ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача належні суми як звільненому працівникові у сумі 1765174 грн.30 коп., яка обраховано з урахуванням утриманих податків і зборів; стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку виходячи з 23020 грн. 74 коп. середньоденної заробітної плати.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу) по справі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2023 року по 30 серпня 2023 року у розмірі 91501 грн. 32 коп.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «ОГС «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що визнання наказу незаконним можливо у випадку якщо він порушує норми чинного законодавства або прийнятий з порушенням встановленої процедури.
Суд виходить з того, що позивачем не вказано підстав для визнання незаконним наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1140-ос від 24.08.2023 «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 №1073-ос від 14.08.2023», не зазначено яким нормам чинного законодавства він суперечить. Суд вважає, що відповідач мав право видати вказаний наказ в т. ч. для перерахунку та визначення розміру шкоди завданої внаслідок порушення порядку прийняття рішення про преміювання.
Щодо вимог про визнання незаконним наказу про скасування наказу про нарахування премії, позивач також не вказує які норми чинного законодавства порушено відповідачем. Посилання позивача на те, що наказ є ненормативним актом індивідуальної дії, який через його фактичне виконання вичерпав свою дію, тому не може бути скасований, не може бути прийнято судом, оскільки накази у трудових правовідносинах мають іншу правову природу і можуть скасовуватись підприємством, однак при різних обставинах це буде мати різні наслідки. Наприклад, може бути скасовано наказ про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани навіть після виконання цього наказу. Так само, може бути скасовано наказ про преміювання працівника як заохочення, помилково виданий щодо працівника, який має не зняте дисциплінарне стягнення. І в такому разі, в залежності від того виконаний наказ чи ні, його скасування або буде мати наслідки для працівника або ні (в разі якщо премію вже виплачено). 
На підставі вище викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання незаконними наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1140-ос від 24.08.2023 «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 №1073-ос від 14.08.2023», наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1221-ос від 12.09.2023 «Про скасування наказу №653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій»», зокрема, в частині, яка стосується ОСОБА_3 .
Щодо нелигітимності виплаченої у травні 2023 року премії в сумі 1242240 грн. не мають правового значення, оскільки не надано доказів того, що рішення наглядової ради про виплату премії визнано недійсним,а відтак сума нарахована позивачу в травні 2023 року є іншим одноразовим місячним заохоченням (премією), яка нарахована відповідно до пункту 9 додатку до контракту.
Враховуючи зазначене, суд не приймає посилання позивача про необхідність включення отриманої ним у травні 2023 року премії у розмірі 1 242 240,00 грн. до розрахунку його середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при звільненні.
Таким чином, на 30.08.2023 року, перерахувавши позивачу 1506406,26 грн., відповідач повністю провів розрахунок з позивачем.
На підставі вище викладеного, суд вважав за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахункута стягнув на його користь за весь час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2023 року по 30 серпня 2023 року в розмірі 91501,32 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання наказів незаконними, стягнення сум, які підлягають виплаті при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з 23020,74 грн. середньоденної заробітної плати.
На його думку, ухвалюючи рішення у вказаній частині, суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в рішенні суду невідповідають обставинам справи, під час розгляду справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Тому просив рішення суду першої інстанції в його оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Так, зазначає, що висновки суду, щодо відсутності підстав для визнання наказів від 24.08.2023 р. № 1140-ос та від 12.09.2023 р. № 1221 в частині, що стосується позивача є помилковими, зроблені із порушенням вимог cт. 43 Конституції України, ст. 2, 4, 263,263, 264 ЦПК України, а також ст. 21, 94, 103 КЗпП України, Постанови №100, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України
Вказує, що ним заявлено позовні вимоги про стягнення сум, які відповідач повинен був виплатити йому при звільненні, та визнання незаконними наказів, на підставі яких незаконно проведено зменшення нарахованих та належних позивачу до виплати сум розрахунку. Ним було зазначено, що наведені вище накази прийняті з порушенням закону, порушують його права, зокрема право на оплату праці, яке гарантоване ст. 43 Конституції України та положеннями ст. 94-97 КЗпП України. Накази були прийняті відповідачем вже після припинення трудових правовідносин та реалізації наказів щодо виплати премії, що є порушенням вимог ст. 21, ч. 4 ст. 97 КЗпП України.
Накази суперечать вимогам ст. 103 КЗпП України, за якими про нові умови праці або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Як згадано, на підставі вказаних наказів, у порушення вимог Конституції України, КЗпП України, Постанови №100, суми належні позивачу до виплати при звільненні зменшені. Відповідна позиція підтримана ним в його заявах та його представником в судовому засіданні.
Незважаючи на це, суд безпідставно зазначив у рішенні, що позивач не вказав підстав позову.
Вочевидь не відповідають змісту його заявам по суті справи, обставинам справи висновки суду про відсутність посилань позивача на норми закону, яким суперечать накази. Тоді як навіть при відсутності або неправильності посилань в позові на норми права, суд повинен був діяти з огляду на принцип jura novit curia.
Також, суд безпідставно не взяв до уваги його доводи про те, що наказ є ненормативним актом індивідуальної дії, який через його фактичне виконання вичерпав свою дію, тому не може бути скасований, безпідставні.
За такого, з урахуванням того, що локальні нормативні акти про нарахування та виплати, зокрема позивачу премії вичерпали свою дію, скасування в тому числі, як рішення Наглядової ради від 12.05.2023 р. № 12/05-2023 р., так і наказу про нарахування премії, є незаконними діями із боку відповідача, так як ніяким чином не можна змінити акти, які вичерпали свою дію, а тому не впливають на обставини наявності нарахування та виплати працівнику певних сум премії та можливості їх врахування для обчислення середньої заробітної плати відповідно до вимог розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Висновок суду про те, що «накази у трудових правовідносинах мають іншу правову природу і можуть скасовуватись підприємством» не обґрунтовані нормами матеріального права, що є порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України і побудовані, виключно на припущеннях суду
Суд не дав правового аналізу своїм висновкам щодо права відповідача видавати накази в тому числі для перерахунку та визначення розміру шкоди завданої внаслідок порушення порядку прийняття рішення про преміювання. В даному випадку, йдеться про накази щодо позбавлення позивача частини нарахованих та належних йому сум, а не про відшкодування шкоди, або про скасування наказів про преміювання осіб, які на яких накладено дисциплінарне стягнення. У зв`язку із чим, відповідні норми трудового законодавства наведені судом не можуть бути застосовані при оцінці законності спірних наказів, як підстави для проведення перерахунку.
Суд ухвалюючи рішення в цій частині не врахував відсутність законних підстав для зменшення нарахованих у відповідності до вимог закону позивачу суми до виплати при звільненні
Вказував, що на підставі вимог закону, положень контракту, та у відповідності до наказу товариства № 653-ос від 17.05.2023 р. «Про виплату премій» позивачем у період роботи в товаристві отримана премія за чотири місяці 2023 року в розмірі 1242240,00 грн. Вказана оподаткована сума включається в структуру заробітної плати, обґрунтовано враховувалась відповідачем при розрахунку середньої заробітної плати до звільнення позивача, та для виплати вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку при звільненні. Однак, як вказано, нарахована до сплати сума при звільненні своєчасно не виплачена, а потім протиправно зменшена.
Отже, відповідач спочатку у порушення вимог закону, а саме вимог ст. 47, 116 КЗпП України не провів розрахунок в день звільнення, а в наступному, (вже після звільнення) здійснив перерахунок - протиправно зменшивши належні мені до виплати суми, та у порушення низки вимог КЗпП України скасувавши наказ про виплату премії.
Судом не враховано, та не надано правової оцінки тому, що відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів відсутності підстав нарахування та виплати премії. Відповідно не надано доказів неможливості врахування її розміру, як перебачено аб. 3 пункту 3 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, під час обчислення середньої заробітної плати з метою визначення розміру належних від підприємства (товариства) звільненому працівнику сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку у розмірах які були враховані у наданому мені товариством при звільненні повідомленні.
Не надано відповідачем суду і доказів допущення ним арифметичних помилок під час обрахування належних йому як звільненому працівнику сум.
Одночасно, відповідач не навів і не надав належних преюдиційних доказів (фактів) щодо встановлення обставин протиправності прийнятих його органом корпоративних рішень і недобросовісності з його боку.
Незважаючи на це, суд в своєму рішенні дійшов висновку про можливість зменшення належних сум із посиланням замість правових підстав, на приклади у трудовому законодавстві скасувань наказів. При чому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що протиправна по суті несвоєчасна виплата нарахованих сум при звільненні, не дає права наступного її перерахунку. У зв`язку із чим, суд припустився необгрунтованих аналогій щодо можливості перерахунку сум, які не виплачені, вважаючи, що на них не набуте право власності через їх невиплату.
Позбавлення його належних сум, є порушенням його прав власності, та положень Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Щодо доводів про стягнення компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги зазначив, що суд не взяв до уваги ні предмету позову, ні його підстав, не дав оцінки всім доводам позивача. У зв`язку із чим, безпідставно поклав в основу рішення про відмову в задоволенні позовних вимог додаткові доводи відповідача про проведення перерахунку, які не визначалися як підстава перерахунку ні при звільненні позивача з роботи, ні при перерахунку.
Між тим, за вказаних вище обставин, доводи щодо віднесення премії до одноразового платежу як підстави перерахунку, суд не повинен був брати до уваги, про що позивачем було заявлено під час розгляду справи. Нові підстави заперечень стосовно первісних позовних вимог (відносно стягнення сум вихідної допомоги та компенсації) та посилання на нові докази за цими вимогами, є порушенням положень ст. ст. 12, 13, ч. З ст. 83, ст. 178 ЦПК України.
Висновки суду із посиланням на умови контракту (строкового трудового договору) на те, що виплачена мені у травні 2023 року річна премія у розмірі 1242240 грн. за перші чотири місяці роботи 2023 року (січень-квітень 2023 року) не відповідає критеріям річної премії, встановленим додатком до контракту, тому є іншим одноразовим місячним заохоченням (премією) суперечать положенням абз 3 п. З Порядку № 100, вимогам ст. 10 ЦПК України, положенням самого контракту, вимогам КЗпП України, корпоративним актам, актам індивідуальної дії] що є підставою для скасування судового рішення відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Висновок суду, про те, що саме умови контракту (строкового трудового договору), є визначальними в питанні виду та розміру премій не відповідає вимогам статті 10 ЦПК України, статті 97 КЗпП України.
До того ж, висновки суду про зміст виплати та характер премії виплаченої позивачу у травні 2023 року суперечить закону, в тому числі вимогам Порядку № 100, самому контракту, а також положенням корпоративних нормативних актів.
Отже, посилання суду на те, що ніби для визначення вихідної допомоги не може бути врахована премія, яка нарахована та виплачена у травні 2023 року за наслідками роботи за січень-квітень 2023 року, суперечить положенням пунктів 2, 3, 8 Порядку № 100. Суд невірно застосував норми абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 та не врахував, що премія, яка виплачена в травні 2023 року за чотири місяці роботи 2023 року, має бути включена до обрахунку середньої заробітної плати наступних чотирьох місяців із травня 2023 року, а саме до травня, червня, липня та серпня 2023 року. До суду було надано відповідний розрахунок, але на нього увагу суд не звернув.
Не звернув суд уваги і на роз`яснення Міністерство економіки України щодо питання тлумачення Порядку № 100. Так, з метою недопущення різного тлумачення 100 порядку Міністерство економіки України своїм листом від 21 вересня 2021 року № 4711-06/46416-07 надало відповідні роз`яснення щодо застосування положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 95 року № 100. В зазначеному вище листі Мінекономіки України було розглянуто приклад розрахунку середньої заробітної плати та який підтверджує необхідність та порядок врахування в середньому заробітку винагороди за підсумками роботи за рік, а в даному випадку це річної премії за перші чотири місяці 2023 року.
Безпідставні висновки суду про те, що виплачена у травні 2023 року премія не повинна включатись для визначення середнього заробітку для обчислення вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні із посиланням на одноразовість виплати за пп. «б» п. 4 Порядку № 100.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіаднні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила про її задоволення.
Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в силу частин 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії Протоколу №25/05-2022 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (заочне голосування) від 25.05.2022 припинено повноваження Голови та членів Правління Товариства 30.06.2022 у зв`язку із закінченням 30.06.2022 строку дії контрактів, а саме (серед інших): ОСОБА_3 - Директор з безпеки. Обрано з 01.07.2022 Правління Товариства в наступному складі (серед інших): ОСОБА_3 - Директор з безпеки. Вирішено вважати повноваження обраних Голови та членів Правління Товариства такими, що набули чинності з 01.07.2022, строком на 3 роки, а саме по 30.06.2025 (включно) ( т.1. а.с.8).
З копії Контракту з членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 24.06.2022 вбачається, що ОСОБА_3 (працівник) прийнятий (найнятий) на роботу в АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (Товариство) до складу Правління: членом правління Товариства на посаду Директора з безпеки, відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 25.05.2022 (протокол №25/05-2022). 
В п.п. 6.1-6.3 зазначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода у розмірі визначеному в Додатку до цього Контракту. Додаткові виплати при виконанні працівником обов`язків, передбачених цим Контрактом, встановлюються сторонами в Додатку до цього Контракту. Працівник може отримувати додаткову винагороду за результатами діяльності Товариства за рік (річна премія). Розмір річної премії та умови її виплати визначаються в Додатку до цього Контракту ( т.1 а.с.9-13).
Згідно з копією Додатку до Контракту з членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 24.06.2022 (між АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та ОСОБА_3 ) за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад в розмірі 120000 грн. Сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику. Працівнику може виплачуватись річна премія. Виплата працівнику річної премії здійснюється за результатами оціни індивідуальних показників ефективності, що встановлюються на поточний рік, та виключно за умови прийняття відповідного рішення Комітетом з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано – Наглядовою радою Товариства. Рішення оформлюється протоколом засідання Комітету з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано – протоколом засідання Наглядової ради Товариства. Річна премія працівника встановлюється в розмірі до 480000 грн., що складає 100% всього розміру річної премії. Працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради Товариства (т.1 а.с.15-16).
Відповідно до копії протоколу №12/05-2023 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 12.05.2023 року визначено Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в наступному розмірі, серед інших: Директору з безпеки - 1 242 240,00 грн. (т.1 а.с. 109)
З копії наказу №653-ос Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» «Про нарахування та виплату премії» від 17.05.2023 вбачається, що необхідно виплатити премію за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023 року) наступним працівникам, серед інших: ОСОБА_3 - Директор з безпеки у розмірі 1242240,00 грн. (т.1 а.с.108) 
Відповідно до копії наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1073-ос від 14.08.2023 ОСОБА_3 звільнено 14.08.2023 з посади Директора з безпеки - члена Правління АТ «Миколаївгаз» згідно з п.5 ст. 41 КЗпП України; наказано головному бухгалтеру нарахувати та виплатити: згідно з ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат, компенсацію невикористаної відпустки за 74 календарних дні( т.1 а.с.17). 
З копії розрахункового листка за серпень 2023 року, виданого ОСОБА_3 – Директору з безпеки (при звільненні) вбачається, що всього нараховано 3645091,60 грн. із яких: 2986751,19 грн. - вихідної допомоги; 531405,84 грн. - компенсації за невикористану відпустку; 3780,45 грн. - додаткове благо (підзвіт); 38632,48 грн. - окладу; 68124,39 грн. - оплати по середньому заробітку; 16397,25 грн. - оплата лікарняних листків. 
Всього утримано 720954,94 грн., з яких: 54676,38 грн. - військовий збір; НДФЛ – 656116,48 грн. Всього виплачено 129914,49 грн., з яких: 13199,78 грн. - лікарняний; 89356,32 грн. - аванс; 27358,39 грн. – чергова виплата з погашення боргів. Борг за підприємством на початок місяця становив 27358,39 грн., борг за підприємством на кінець місяця склав 2821580,56 грн. (т.1 а.с.18) 
Протоколом № 3/23 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 21.08.2023 вирішено скасувати рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12.05.2023, протокол №12/05-2023 (т.1 а.с.110-111).
Відповдіно до наказу №1140-ос АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 24.08.2023 «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 №1073-ос від 14.08.2023» на підставі протоколу засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №3/23 від 21.08.2023 наказано головному бухгалтеру ОСОБА_4 здійснити перерахунок вихідної допомоги компенсації невикористаних відпусток ОСОБА_3 ( т.1 а.с.152).
На виконання цього наказу бухгалтерією товариства було здійснено перерахунок суми вихідної допомоги з 2986751,19 грн. до 983639, 19 грн. та суми компенсації відпустки з 531405, 84 грн. до 339369, 18 грн. Відповідно загальна сума нарахування при звільненні позивача зменшена до 1449942,94 грн. З урахуванням сплачених сум податків в розмірі 290980, 58 грн. а також сплаченого авансу в сумі 89356, 32 грн., остаточна сума розрахунку при звільненні позивача склала 1449942, 94 грн.-290980,58 грн.-13199,78 грн.-89356,32 грн. =1056406,26 грн. 
30.08.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» виплатило ОСОБА_3 1056406,26 грн. (платіжна інструкція №913 від 30.08.2023) (т.1 а.с.153 зворот).
Наказом №1221-ос АТ«Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 12.09.2023 «Про скасування наказу №653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій» скасовано наказ №653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій» (т.1 а.с.247). 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні безпечні, і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Одним із гарантій забезпечення прав громадян на право є передбачений у статтях 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Предметом розгляду в цій справі є розмір виплат при звільненні працівника, а саме, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні з підстави припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України), а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі припинення повноважень посадових осіб.
При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України).
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).
Чинне національне законодавство закріплює правозахисні гарантії утримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, пов`язаних з порушенням трудового законодавства й ухвалення трудових спорів працівників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку при звільненні.
У цій справі встановлено, що наказом АТ «Миколаївгаз» від 14 серпня 2023 року № 1073-ос на підставі рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», яке оформлене протоколом, ОСОБА_3 14 серпня 2023 року звільнено з АТ «Миколаївгаз» за пунктом 5 статті 41 КЗпП України, тобто розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб (пункт 1 наказу). Пунктом 2 вказаного наказу передбачено нарахування та виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат відповідно до статті 44 КЗпП України, а пунктом 3 наказу передбачено нарахування та виплата ОСОБА_3 компенсації невикористаної відпустки за 74 календарних днів. 
За умовами трудового договору (контракту), а саме додатку до нього, ОСОБА_3 при укладенні трудового договору погодився, що річна премія працівника встановлюється в розмірі до 480 000 грн, що складає 100% всього розміру річної премії (пункт 5 Додатку до контракту від 24 червня 2022 року). Працівнику можуть сплачуватися інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства (пункт 9 Додатку до контракту від 24 червня 2022 року).
За рішенням наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року було розглянуто питання «Про виплату голові та членам правління товариства премії (заохочення)» та було вирішено виплатити голові та членам правління товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, зокрема, й ОСОБА_3 у розмірі 1 242 240 грн.
На реалізацію цього рішення було видано наказ від 17 травня 2023 року № 653-ос АТ «Миколаївгаз» «Про нарахування та виплату премії», за яким визначено виплатити за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023 року), зокрема ОСОБА_3 премію у розмірі 1 242 240 грн. Премія була виплачена позивачу у травні 2023 року (т.1 а.с.191 зворот).
Порядок обчислення середнього заробітку визначено постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (з відповідними змінами станом на час звільнення позивача), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі – Порядок).
Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки (підпункт «а» пункту І) та вихідної допомоги (підпункт «є» пункту І).
Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (в редакцій чинні на час звільнення), він застосовується, зокрема, у випадку надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки (підпункт «а» пункту 1) та вихідної допомоги (підпункт «є» пункту 1).
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пункт 3 Порядку визначає, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.
Згідно з п.п. «б» пункту 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, серед іншого, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Пункти 5, 7, 8 Порядку регламентують, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про скасування наказів відповідача.
Позивач просив визнати незаконними накази АТ «Миколаївгаз» від 24 серпня 2023 року № 1140-ос «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_3 № 1073-ос від 14 серпня 2023 року» та від 12 вересня 2023 року № 1221-ос «Про скасування наказу № 653-ос від 17 травня 2023 року «Про виплату премій»», посилаючись на те, що ці накази порушують його трудові права, а тому порушене право підлягає судовому захисту.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні цих вимог дійшов висновку, що зазначені накази не мають правового значення для ОСОБА_3 , як для звільненого працівника, оскільки у разі виникнення спору між звільненим працівником та Товариством щодо розміру виплат при звільненні, способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
У справі, що переглядається, у разі скасування оспорюваних наказів, це не вплине на розмір нарахованих сум при звільненні позивача, а тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні цих вимог ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги позивача, що ці накази безпосередньо стосуються його трудових прав, не заслуговують на увагу, оскільки ці накази прийняті після того як позивач припинив трудові відносини з Товариством. У разі виникнення спору між звільненим працівником та Товариством щодо розміру виплат при звільненні способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні.
Щодо розміру виплати компенсації за невикористану відпустку.
Вирішуючи вказаний спір щодо позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції дішов висновку, що здійснюючи остаточний розрахунок із позивачем у Товариства були відсутні правові підстави для включення суми одноразової грошової виплати у розмірі 1242240,00 грн. до складу заробітної плати при обчисленні розміру середньої заробітної плати позивача.
Такого висновку він дійшов з посиланням на вимоги Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (надалі «Порядок») (в редакції, чинній станом на день звільнення Позивача) та Інструкції зі статистики заробітної плати, що затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (надалі також «Інструкція № 114/8713»).
Зазначаючи, що винагороди (премії), що мають одноразовий характер, одноразові заохочення, у структурі заробітної плати належать до «інших заохочувальних та компенсаційних виплат» та не включаються до розміру заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати у разі її збереження, а відтак не зважаючи на формулювання назви відповідної виплати щодо позивача як «премія (заохочення)», суд першої інстанції вважав виплату позивачеві премії у розмірі 1 242 240 грн. відповідно до передбачених підпунктом «б» пункту 4 Порядку №100 одноразових виплат (перелік яких в даному пункті не є вичерпним), тобто витрат, які не включаються при обчисленні середньої заробітної плати.
Враховуючи зазначене, суд відхилив посилання позивача про необхідність включення отриманої ним у травні 2023 року премії у розмірі 1 242 240,00 грн. до розрахунку його середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при звільненні.
За такого, констатував, що 30 серпня 2023 року, перерахувавши позивачу 1506406,26 грн., відповідач повністю провів розрахунок з позивачем.
Колегія суддів погоджується з висновок суду, що сплачена позивачвеві премія у розмірі 1 242 240 грн. є однарозовою премієм, проте така виплата повинна бути включена до розрахунку компенсації за невикристаину відпустку, з огляду на таке.
Відповідно до статті 24 Закону України “Про відпустки”, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до підпункту 2 пункту ІІ обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац 2 пункту 3 Порядку). 
Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати (абзац 3 пункту 3 Порядку).
З огляду на наведені приписи Порядку щодо обрахування компенсації за невикористану відпустку та встановлені обставини справи щодо розміру виплат за останні 12 місяців, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку , що розмір компенсації за невикористану відпустку позивачу з урахуванням при розрахунку такої виплати одноразової премії, що була виплачена позивачу в травні 2023 року, повинен був складати виплату у розмірі 591220,18грн.(253 276.58 + 1242240 + 1420639.29 + 2916155,87/365 днів +7989.40 х 74 (кількість днів невикористаної відпустки). Оскільки відповідач виплатив 339 369.10 грн. такої компенсації, то сума, яка підлягала б доплаті позивачу становила б 251 851.60 коп.
Однак, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 152 669.14 грн.
Отже, оскільки суд розглядає справи в межах позовних вимог, на користь позивача підлягає компенсація за невикористану відпустку у розмірі 152 669.14 грн.
Зважаючи на таке, доводи апеляційної скарги щодо включення виплаченої позивачеві у травні 2023 року премії у розмірі 1 242 240 грн. до розрахунку компенсації за невикористану відпустку є слушними.
Проте, доводи апеляційної скарги позивача про те, що виплачена одноразова премія в травні 2023 року повинна бути включена в розрахунок середньої заробітної плати за чотири місяці правильно не прийнято судом до уваги, оскільки встановлено, що це одноразова премія, що підлягала виплаті одноразово в травні 2023 року.
Щодо нарахування виплати вихідної допомоги при звільненні позивача
Вихідна допомога - це державна гарантія, яка забезпечує грошову виплату працівнику в умовах, передбачених законом, роботодавцем у колективі договору або сторонами. Під вихідною допомогою розуміють грошові суми, які виплачуються працівникам у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника умов.
Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, після чого її розмір не пов`язаний з недостатньою кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Таким основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення вільного працівника в період пошуку ним нової роботи.
Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 640/22254/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/14858/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 200/4481/21. 
Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, покращенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва та піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни та поступовому перетворенню праці, на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, передбачається також додаткова основа розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, як припинення повноважень посадових осіб. Водночас норми статті 44 КЗпП України передбачають, що у разі припинення трудового договору з підстави, зазначеної в пункті 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менш ніж шестимісячний середній заробіток.
Для визначення розміру вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні суд першої інстанції правильно виходив з приписів абзацу 3 пункту 2 та пункту 8 Порядку.
Оскільки позивач був звільнений з роботи у серпні 2023 року, для обчислення середньої заробітної плати береться заробіток позивача за червень та липень 2023 року, що склав 78283.26 грн. та кількість відпрацьованих робочих днів у цих місяцях - 38. Премію за травень 2023 року для нарахування середньої заробітної плати судпершої інстанції не враховував. 
За такого, судом першої інстанції визначено, що середньоденний заробіток позивача становив 7625.11 грн. (78283.26:38). Враховуючи розмір середнього денного заробітку та кількість днів 129, за які повинна була бути нарахована вихідна допомога, встановивлено, що до виплати підлягало 983639.19 грн. цієї допомоги. 
Оскільки відповідач виплатив цю суму допомоги позивачу при звільненні, то суд першої інстанції вірно констатував відсутність заборгованості відповідача перед позивачем по вихідній допомозі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідають обставинам справи та викладеним вище вимогам законодавства.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що для обрахування середнього заробітку працівника повинна бути включена частина виплаченої йому річної премії у сумі 1242240 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не відповідають приписам Порядку №100, який застосовується при обрахуванні середнього заробітку у цій справі. Вказана премія, як було вказано вище, не є річною премією.
Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Частина 1 статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.
Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплатити працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини 2 статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.
Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 2 статті 117 КЗпП України). 
Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
В цій постанові Верховний Суд зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно з`ясувати загальний розміру належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані дні відпустки у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності. 
Задовольняючи вимоги позивача в цій частині, суд першої інстанції дійшовши висновку, що відповідачем проведено повний розрахунок при звільненні, між тим вважав, що належні позивачеві при звільнені кошти було виплачена лише через 12 днів після звільнення. Зважаючи на це, суд першої інстанції прийшов до висновку, що затримка належних позивачеві при виплаті сум при звільненні складає всього 12 днів та стягнув кошти за цей перід.
Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте не погоджується з його розрахунком та періодом. 
Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів вважає підставними вимоги позивача про стягнення належної йому компенсації за невикористану відпустку у повному обсязі. За такого підлягає перерахуванню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, адже вказана сума є не виплаченою на час розгляду справи судами. 
Враховуючи визначену судом першої інстанції середньоденну заробітну плату позивача при звільненні, колегія суддів вважав, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 15 серпня 2023 року по 15 лютого 2024 року має становити 1 006 514,52 грн (7625.11 грн х 132 робочих дні).
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням визначеного розміру простроченої заборгованості за невикористані дні відпустки (152669.14 грн.), яка підлягала виплаті при звільненні, незначного періоду у виплаті сум при розрахунку, пов`язаного з помилкою у обрахуванні цих сум, вважає за необхідне застосувати критерії пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України.
Як визнавав відповідач у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_3 при звільненні підлягали виплаті кошти у розмірі 1 056 406.26 грн., з яких з відрахуванням необхідних безспірних сум було виплачено 983639.19 грн. Отже, з урахуванням розміру недоплаченої компенсації (152 669.14 грн) до виплати підлягало 1 209075.40 грн (1 056406.26 + 152669.14). За такого, процент задоволених вимог позивача щодо грошової компенсації за невикористану відпустку складає 12,62%, що складає 127022.12 грн, а тому апеляційний суд дійшов до переконання, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3 .
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахування викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального права не надавши оцінки всім доказам, що були надані позивачем та не врахувавши повної мірою правову позицію останнього у спорі, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення в частині вирішення вимог щодо стягненнню компенсації за невикористану відпусту слід скасувати та цій частині ухвалити нове судове рішення про їх задоволення, а рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.
В іншій частині завлених позовних вимог щодо скасування наказів та стягнення вихідної допомоги залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.
Звертаючись до суду з даним позовом позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме: визнання незаконними наказ АТ «ОГС «Миколаївгаз» від 24 серпня 2023 року № 1140-ос та наказ від 12 вересня 2023 року № 1221 - ос в частині, яка стосується ОСОБА_3 .
Крім того, позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 4 803 911, 90 грн.
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час вчинення процесуальної дії) передбачено, що за подання до суду позовної заяви, де містяться окремі вимоги немайнового характеру (визнати незаконними накази), яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки вказані накази не стосуються вимог про поновлення позивача на роботі, а тому, враховуючи звернення до суду з цим позовом у вересні 2023 року, розмір судового збору за подання позовної заяви в цій частині підлягав оплаті у сумі 2147,20 грн. (1073,60х2), які були сплачені позивачем.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, загальна сума судового збору за вимогу майнового характеру у даній справі повинна становити 13420 грн. (4803911,90х1%, але не більше 13420 грн. (5х2684грн.)).
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Оскільки позивач за частину вимог майнового характеру звільнений від сплати судового збору (1765174,30 грн.), а за частину вимог майнового характеру не звільнений від сплати судового збору (3038737,60 грн.), то розмір судового збору, який позивач повинен був сплати до суду першої інстанції при зверненні з даним позовом, враховуючи пропорційність сум про стягнення яких просив позивач, становив 8489,49 грн. (13420х 63,26% (3038737,60грн/4803911,90 грн.)х100).
Відповідно до частини третьої статті 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, яка має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Отже, при зверненні до суду з даним позовом у вересні 2023 року позивач повинен був сплатити 10636,69 грн. (8489,49 +2147,20) судового збору.
Разом з тим, позивачем було сплачено лише 2147,20 грн судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позову, в частині вимог за які позивач не звільнений від сплати судового збори при подання позовної заяви, із позивача на користь держави підлягає стягненню 8132,93 грн. недоплаченого судового збору.
Оскільки з відповідача на користь позивача стягнуто 152669,14 грн (за які позивач звільнений від сплати судового збору), та 127022,5 грн (за які позивач не звільнений від сплати судового збору), то на користь держави з відповідача підлягає стягненню 783,06 (426,50 +356,56) грн. судового збору.
За такого рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Вимоги апеляційної скарги позивача, за які він сплатив судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції, задоволено на 4,31%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 671,14 грн. судового збору.
Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції 639,75 грн. (426,50х150%).
Інші витрати за розгляд справи віднести за рахунок держави.
Керуючись статтями 367,368,376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення компенсації за невикористану відпустку задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 152 669 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 14 коп. компенсації на невикористану відпустку.
Зазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 127 022 (сто двадцять сім тисяч двадцять дві) грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зазначене рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави недоплачений судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції в розмірі 8132 грн.93 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в дохід держави 783 грн.06 коп. судового збору за задоволені позовні вимоги.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року залишити без змін. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судовий збір за розгляд справи апеляційним судом - в дохід держави 639 грн.75 коп., на користь ОСОБА_3 671 грн.14 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                        Ж.М. Явороська

Судді:                                                                Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 липня 2024 року.