ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6347/24 Справа № 243/6988/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 243/6988/23 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Воронковим Д.В. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 29 квітня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. 
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з недоотриманої пенсії. На запит нотаріуса відповідачем повідомлено, що станом на 18 травня 2021 року сума недоотриманої пенсії померлої за період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року становить 245 808 грн 55 коп. 
16 червня 2021 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану суму. Проте, на звернення позивача з приводу отримання вказаною суми, уповноважена особа відповідача повідомила, що розмір облікованої в ГУ ПФУ в Донецькій області пенсії складає 238 329,09 грн.
Крім того, відомості про розмір пенсії за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року відповідач нотаріусу не надав, виплати за цей період до свідоцтва про право на спадщину включені не були. Згідно розрахунку позивача, недоотримана пенсія за вказаний період складає 238 329,09 грн.
Вважає, що дії відповідача не відповідають чинному законодавству України, є такими, що перешкоджають реалізації прав спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. 
Посилаючись на порушення своїх прав позивач просив суд визнати за ним право власності на суми недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01 беерзня 2016 року по 17 травня 2018 року у розмірі 221 227,74 грн, які стягнути на його користь. Також просив суд стягнути з відповідача суму зменшеного розміру недоотриманої пенсії, що зазначена у свідоцтві про право на спадщину, у розмірі 7 479,46 грн, виходячи з розрахунку 245 808,55 грн - 238 329,09 грн, та стягнути понесені судові витрати.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на недоотриману пенсію за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року у розмірі 67 614,91 грн.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року у розмірі 67 614,91 грн та невиплачену пенсію, яка належала спадкодавцю та увійшла до свідоцтва про право на спадщину в розмірі 7 479, 46 грн, а всього в розмірі 75 094,37 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Дружківка як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. З 01 березня 2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 припинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення. 22 червня 2021 року із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 . За результатом розгляду наданих документів нараховано недоотриману пенсію в розмірі 238 329,09 грн за період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058. 
Відповідно до Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Протягом 2022 та 2023 року було проведено виплату коштів відповідно до вищевказаного Порядку № 1165 та залишок нарахованої недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю ОСОБА_2 станом на 13 грудня 2023 року складає 233 839,49 грн. Вважає, що головним управлінням не допущені порушення права позивача, тому відсутні підстави для задоволенні позовних вимог.
Апелянт зауважує на тому, що недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 обліковується в ГУ ПФУ в Донецькій області та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень колегія суддів не приймає до уваги
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – Ошовську О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, спадкоємцем ОСОБА_2 є онук ОСОБА_1 , що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко В.В. Спадщина складається з суми нарахованої, але не виплавленої пенсії в сумі 245 808,55 грн.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2021 року, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоренко В.В. листом № 01/01-16 від 05 січня 2024 року повідомив, що з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 звернувся онук ОСОБА_1 , заявоу про відмову від спадщини подала донька спадкодавці ОСОБА_3 .
ГУ ПФУ в Донецькій області у своїй відповіді № 0577-07-8/11986 від 31 травня 2021 року повідомило, що недоотримані суми пенсії ОСОБА_2 розраховані на підставі ч. 1, 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та станом на 18 травня 2021 року складають 245 808,55 грн.
З відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області № 16743-15171/Х-02/8-0500/23 від 28 серпня 2023 року вбачається, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 238 329 грн обліковується в ГУ ПФУ в Донецькій області та включена до Переліку отримувачів пенсій. На виконання Порядку виплати пенсій № 1165 позивачу були виплачені кошти на погашення заборгованості в листопаді 2022 року - в розмірі 530 грн та в грудні 2022 року - в розмірі 2,18 грн, в липні 2023 року в розмірі 557,32 грн в межах бюджетних призначень.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки позивач набув право власності на недоотриману пенсію померлої бабусі, то відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повинно виплатити усю суму грошових коштів, а відмова у виплаті цих коштів є незаконною.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме, права власності на спадкове майно у вигляді не виплаченої пенсії спадкодавцю за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2015 року та щодо виплати пенсії, яка увійшла до свідоцтва про право на спадщину, але заперечується відповідачем, у розмірі 7 479, 46 грн.
Згідно за ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент смерті спадкодавиці.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року у розмірі 221 227, 74 грн. Вказана сума розрахована позивачем самостійно шляхом визначення розміру щомісячної пенсії за період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року, проте з таким розрахунком неможливо погодитись.
На виконання ухвали суду першої інстанції відповідачем надано відомості про нараховану, але не виплачену за життя пенсію, з яких встановлено, що сума нарахованої спадкодавцю пенсії за спірний період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року склала 67 614,91 грн. У вказаних відомостях відображені суми пенсії, які обліковувались відповідачем помісячно, відображені зміни її розміру, поступове збільшення. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути недоотриману пенсію за період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року у сумі 7 479, 46 грн.
Крім того, за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на частку недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 17 травня 2018 року у сумі 67 614,91 грн та стягнути вказану суму на його користь.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач перешкоджає реалізації права позивача, як власника майна в порядку спадкування, на отримання недоотриманої пенсії після померлої бабусі.
Доводи апеляційної скарги про про те, що недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 обліковується в ГУ ПФУ в Донецькій області та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.
У силу абзацу другого пункту 1 Порядку Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.
Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.
Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.
У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.
За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.
Отже, Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.
У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Колегією суддів враховується те, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами.
Колегія суддів вважає, що у разі застосування Порядку 1165 виплата недоотриманої пенсії, належної спадкодавцю ОСОБА_1 , відбудеться лише з 01 січня 2024 року щомісячними платежами у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і лише у разі достатності відповідних бюджетних призначень. 
Отже, зазначеною постановою звужуються права на отримання недоодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб. В силу статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року. 

Головуючий: 

Судді: