ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/215/24
Провадження № 22-ц/4820/1060/24
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/215/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Яцишиним Анатолієм Олександровичем на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В січні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №210206-26115-3 від 06.02.2021р., яка станом на 02.01.2024року становить 21173,20 грн. та складається з 4000 грн. – заборгованість за кредитом, 1351,20 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п 1.2 кредитного догоовру за період з 06.02.2021р. по 23.02.2021р. та 15820 грн. заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 24.02.2021р. по 16.06.2021р., а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2684 грн. та 9000 грн. витрат на правову допомогу. 
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 06.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA», первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір № 210206-26115-3, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 4000 гривень, строком на 17 днів, шляхом переказу на платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 договору. При цьому, позивач зазначав, що вказаний договір не відноситься до споживчого кредитування. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua (https://monetka.ua) та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким ОСОБА_1 ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.
Кредитні кошти були відправлені відповідачу на платіжну картку емітовану АТ КБ «ПриватБанк» після проходження ним верифікації шляхом підтвердження на номер телефону, указаний клієнтом при оформленні відповідної позики. 
14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210206-26115-3 від 06.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». 
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання відповідач борг не повернув, що призвело до утворення заборгованості у сумі 21173,20 грн. Посилаючись на зазначене позивач просив суд задоволити позов та стянгнути з відповідача вказану заборгованість.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто»  заборгованість за кредитом в сумі 4000 грн., заборгованість за процентами нарахованими за ставкою 1,99% - 1353,20 грн., заборгованість за процентами нарахованими за ставкою 3,5% - 15820 грн., а всього : 21173,20 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн., витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн.
ОСОБА_1 частково не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, через свого представника – адвоката Яцишина А.О. подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині стягнення заборгованості за процентами нарахованими за ставкою 3,5% - 15820 грн., судового збору в розмірі 2684 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 9000 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.
Так, апелянт вказує, що вимога про нарахування та сплату процентів за неправомірне користування чужими коштами за процентною ставкою 3,5% (річна процентна ставка 1277,50%) не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Зокрема, вказує, що позивачем було нараховано борг, який більш, ніж в тричі перевищує розмір кредиту.
Нарахування процентів в такому розмірі суперечить положенням ч.3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що з 08.01.2021р. сукупна сума неустойки за мікрокредитом не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної боржником, та не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Крім того, апелянт посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від18.03.2020р. у справі № 902/417/18 де зазначено, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України,оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, апелянт вважає, що суд міг зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Заперечуючи щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн, апелянт посилається також на те, що такий розмір є явно завищеним та непід`ємним, враховуючи різне матеріальне становище сторін у справі, оскільки, він є споживачем фінансових послуг позики, а відповідач фінансовою установою.
Також, апелянт заявив про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в межах перегляду судом апеляційної інстації, орієнтований розмір який становить 4000 грн.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити.
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 06.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua кредитний договір № 210206-26115-3. Договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - 5614226. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн, строком на 17 днів шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування (п. 1.2 договору) 
За п.п. 3.3 договору у випадку порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк визначений в п. 1.3 договору. Сторони домовилися, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч.2 статі 625 ЦПК України.
Розділ 2 Права та обов`язки сторін в п. 2.3 визначає права позичальника, за якими визначено право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомившм про цетовариство до встановленого договором строку його надання; - достроково повернути кредит як в повному обсязі так і частинами, сплативши проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного залшишку суми кредиту та строку користування; - доступу до інформації з питань надання фінансових послуг та інформації, право на отримання якої закріплено законодавством; здійнити оформлення продовження строку надання кредиту та с троку дії договору, скориставшись одним із варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах; інші права передбачені договором та чинним заокнодавством.
Також згідно п. 1.4 договору невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», які розміщені на сайті monetka.ua. 
Переказ коштів у сумі 4000 грн за кредитним договором № 210206-26115-3 на картковий рахунок ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 підтверджується копією квитанції від 06.02.2021 р. № 371569935.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, виду і розміру відповідальності за порушення умов договору тощо. 
14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» було укладено договір про відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінансова Інновація» за плату відступило позивачеві своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором №210206-26115-3.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у встановлений договором та погоджений сторонами строк не здійнив оплату відсотків, кредитні кошти не повертав. 
Із розрахунку заборгованості по договору № 210206-26115-3, що наданий позивачем вбачається, що станом на 16.06.2022 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 21173,20 грн, в тому числі 4000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1353,20 грн - прострочена заборгованість за несплаченими процентами; 15820 грн - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, яка була нарахована позичальнику згідно з умовами п. 3.3. кредитного договору у зв`язку з порушенням строків повернення кредиту, тобто, як міра його відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, що було погоджено сторонами в п. 3.3 Договору.
Тому, враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» слід стягнути прострочену заборгованість.
Однак, в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що позивачем було нараховано борг, який більш, ніж в тричі перевищує розмір кредиту, та вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18. 
Колегія суддів вважає, що вказані доводи апелянта заслуговують на увагу, виходячого з наступного.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору (позики) обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту (позики), в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору сторони погодили, що закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору та не припиняє нарахування товариством процентів за користування кредитом. При цьому, в п. 3.3. визначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк визначений в п. 1.3 договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
ОСОБА_1 був наданий кредит в розмірі 4000 грн. , строком на 17 днів. Розмір нарахованих відсотків за користування кредитом відповідно до п. 1.2 кредитного договору становить 1353,20 грн. Вказані відсотки позивач нараховував в період з 06.02.2021р. по 23.02.2021р. 
З 24.02.2021 року позивач почав нарахування відсотків за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%), за ставкою визначеною відповідно до п. 3.3 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто як міру відповідальності за невчасне виконання своїх зобов`язань. 
У пунктах 105-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі  № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.  
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом.
Сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
У пункті 8.33 наведеної постанови вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище  критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85) вказала, що аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
По справі № 355/4646/22 Верховний Суд вказав, що колегія суддів не відступає від висновків про те, що статтею 625 ЦК України передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, чи від висновків, що проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України не є неустойкою, а підтверджує попередні висновки Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України.
Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.04.24р. по справі № 355/4646/22.
Розмір кредиту складає 4000 грн. Вказані кошти мали були повернуті разом з відсотками (ставка 1,99%) за користування через 17 днів. 
Після закінчення дії договору, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, кредитодавець почав нарахування боржнику відсотків за п. 3.3. договору за процентною ставкою 3,5% за кожний день (річна 1277,50%), яка за умовами договору визначена саме як міра відповідальності по ст. 625 ЦУ України. Розмір нарахованих відсотків, станом на 16.06.2021 року склав 15520 грн., що майже втричі перевищило розмір кредиту.
Такий випадок - стягнення заявленої суми процентів після закінчення дії договору, з огляду на непропорційність з розміром кредиту, матиме наслідком не компенсацію майнових втрат кредитодавця, а його певне збагачення за рахунок позичальника, що несправедливо відносно боржника.
Отже, з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи обмеження стягнення процентів відповідно до п.п. 3.3. договору та їх присудження у розмірі 4000 грн .
При цьому, щодо доводів апеляційної скарги про не застосування судом при виврішенні вказаного спору положень Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», що, зокрема, дає право на звільненн від сплати судового збору, то колегія суддів звертає увагу, що п. 1.3 кредитного договору № 210206-26115-3 від 06 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , вказано що кредит надається не на споживчі цілі.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, з вказаних підстав не заслуговують на увагу і доводи щодо звільнення його, як споживача, від сплати судового збору.
Не беруться до уваги і доводи про те, що при стягненні 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу судом не враховано критеріїв розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, оскільки такі свої доводи апелянт будь-яким чином не обґрунтував, фактично лише навів загальні норми права, не посилаючись на обставини справи та не спростовуючи наявні в матеріалах справи докази.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» заявлено з ціною 21173 грн. 20 коп і задоволено на суму 9353 грн. 20 коп., тобто на 44,17 % (9353,20 грн.х100/21173,20).
При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2684 грн. тому з   ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1185,52 грн. (2684грн.х44,17%).
Витрати на правничу допомогу, понесені позивачем склали 9000 грн., Отже, з   ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3975,30 грн. (9000грн.х44,17%) – пропорційно до задоволених позовних вимог.
При поданні апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір в сумі 4542 грн. Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено на 55,83%, то з ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто»  на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2535,80 грн. (4542грн.х55,83%)
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Яцишиним Анатолієм Олександровичем задоволити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості за кредитним договором ,№210206-26115-3, укладеним 06 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ріальто» в сумі 15820 грн. як заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 24.02.2021р. по 16.06.2021р. та судових витрат, змінити. 
Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ріальто» (місцезнаходження 03124, місто Київ, вул. Вацлава Гавела, 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43492595) заборгованість за кредитом в сумі 4000 грн., заборгованість за процентами нарахованими за ставкою 1,99% в розмірі - 1353,20 грн., 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих за ставкою 3,5% згідно п. 3.3 кредитного договору в розмірі 4000 грн., а всього : 9353 грн. 20 коп. та судовий збір в розмірі 1185,52 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ріальто» (місцезнаходження 03124, місто Київ, вул. Вацлава Гавела, 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43492595) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3975,30 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ріальто» (місцезнаходження 03124, місто Київ, вул. Вацлава Гавела, 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43492595) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги в розмірі 2535,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року

Судді А.М. Костенко 

Р.С. Гринчук 

Т.В. Спірідонова