ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 р. 	Справа № 642/2211/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. ,  Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання  Кривенка Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29.05.2024, суддя Петрова Н.М., по справі № 642/2211/24
за позовом      ОСОБА_1  
до    Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                   
про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора БУПП у Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Ткаченка О.Д. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 501950 від 18.04.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.05.2024 позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову інспектора БУПП у Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Ткаченка О.Д. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 501950 від 18.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що позивачем заявлено адміністративній позов до неналежного відповідача, оскільки органом Національної поліції, від імені якого діяв старший інспектор, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи оскаржувану постанову про притягнення до позивача до адміністративної відповідальності, є Департамент патрульної поліції.
Представник позивача, надавши відзив на апеляційну скаргу, зазначала, що оскаржуваним рішення права, обов`язки та інтереси апелянта не порушені, у зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України. 
У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню. Натомість апеляційне провадження у даній справі має бути закрите згідно з п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судовим розглядом, 18.04.2024 інспектором БУПП у Полтавській області ДПП старшого лейтенантом поліції Ткаченком О.Д. винесено постанову серії БАД № 501950, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
За даними постанови оскаржуваної постанови позивач 18.04.2024 о 10:14 год., рухався по автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський М-03, керуючи транспортним засобом Scoda Fabia, державний номер НОМЕР_1 , без проходження обов`язкового технічного контролю, чим порушив п. 31.3 б Правил дорожнього руху, ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб позивача не підлягає обов`язковому технічному контролю транспортних засобів відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух», з огляду на що відсутність підстави для притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до позовної заяви із подальшим уточненням в частині визначення відповідача по справі ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, винесеної інспектором БУПП у Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ткаченком О.Д.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, предметом розгляду даної справи є законність постанови поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції по справі про адміністративне правопорушення про позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.
Так, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху (ст. 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Така правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17.
Відповідно до п. п. 1, 3, 4 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.
Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).
Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідачем у даній справі визначено Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Разом з тим, при розгляді справ про адміністративні правопорушення управління патрульної поліції, які є структурними підрозділами Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи, діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, тобто Департаменту патрульної поліції.
Отже, Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (структурним) підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є окремою юридичною особою, а отже в силу ч. 3 ст. 43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, з огляду на що не може  бути самостійним відповідачем по справі.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме Департамент патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі, від імені якого виступав інспектор БУПП у Полтавській області ДПП старшого лейтенант поліції Ткаченко О.Д., уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень представника позивача про те, що оскаржуване рішення у даній справі не стосується прав, свобод, інтерес та (або) обов`язків Департаменту патрульної поліції, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України слід відмовити. 
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
За змістом наведеної норми можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Відповідно до ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, у даному випадку суд першої інстанції, встановивши, що адміністративний позов подано не до тієї особи, зобов`язаний був за правилами ст. 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.
Втім, Департамент патрульної поліції до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучено не було.
Відповідно до ч. 5 ст. 48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Однак, питання щодо заміни неналежного відповідача у справі, залучення до участі у справі співвідповідача судом першої інстанції не розглядалось всупереч вимогам ч. ч. 3, 4 ст. 48 КАС України, що на думку колегії суддів свідчить про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4 ст. 48 КАС України з урахуванням приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.
У той же час, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження в силу ч. 7 ст. 48 КАС України не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача, оскільки така заміна допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність можливості в межах наданої КАС України компетенції виправити вказане процесуальне порушення, допущене судом першої інстанції.
При цьому, в силу приписів ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з мотивів того, що позов заявлено до неналежного відповідача.
Одночасно, слід вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

          У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Петрушиної Катерини Ігорівни про закриття апеляційного провадження - відмовити.
          Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
          Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29.05.2024 по справі № 642/2211/24 -   скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі  17.07.24.