РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 559/3993/23
Провадження № 22-ц/4815/442/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Боймиструка С.В.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С.С.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
Представник - адвокат Кузеванова Р.Р., яка діє в інтересах позивача ТОВ "Качай гроші", звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20250 грн., а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.03.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ "Качай гроші" укладено договір кредитної лінії №00-7375124. Договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Строк дії кредитної лінії – 120 днів. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 5250 грн. Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Процентна ставка фіксована. Знижена процентна ставка 1,00% від суми Кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку надання Кредиту після 20 дня користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування по день повернення Кредиту. Крім того, за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію в розмірі 250 грн. Тобто позичальнику перераховується сума кредиту 5000 грн. за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав повністю, відповідач, в свою чергу, не виконав свої зобов`язання по договору, не повернув кредит та проценти за користування ним. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 20250 грн. заборгованості за кредитним договором, 2147,20 грн. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 січня 2024 рокупозов Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" суму заборгованості за Договором кредитної лінії №00-7375124 від 30 березня 2023 року у розмірі 18750 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, що складається з основної суми заборгованості в розмірі 5250 грн. та суми заборгованості за процентами в розмірі 13500 грн.
В іншій частині позову – відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Качай Гроші" понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1988,15 грн. та 4000 грн. витрат на правову допомогу, а разом 5988 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 15 копійок. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апелянт вказує, що ТОВ "Качай Гроші" було надано йому фінансову послугу шляхом укладення електронного договору з ознаками кредитного. Однак вважає, що дане товариство не є фінансовою установою та не має права надавати грошові кредити. Крім того, надання коштів з умовою сплати процентів – це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до законодавства України. 
Також не згідний із наданим позивачем розрахунком заборгованості, а саме щодо нарахування заборгованості за відсотками. Заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах договору і наданому тим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають до задоволення. Документи, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості можуть лише документи первинної бухгалтерської документації. Проте, позивачем до суду не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. 
Вказує, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.
Крім того, вважає, що кредит було укладено на вкрай не вигідних для нього умовах, які він не мав змоги оцінити належно. Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 15000 грн. не є співмірною сумі кредиту у 5250 грн. 
При цьому посилається на висновки викладені у постанові ВП ВС у справі №342/180/17.

Представник ТОВ "Качай гроші" у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені апелянтом доводи, просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані  в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в  електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається   в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ "Качай Гроші" є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії НОМЕР_1 від 31.12.2021. Позивачем отримано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг від 11.04.2018, яка є безстроковою (а.с. 12-14).
30 березня 2023 року між ТОВ "Качай гроші" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-7375124. Договір підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі кредитного ліміту 5250 грн. Строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит 28 липня 2023 року або достроково. Тип процентної ставки - фіксована. Знижена процентна ставка 1,00% від суми Кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку надання Кредиту після 20 дня користування Кредитом, починаючи з 21 дня користування по день повернення Кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 5472,01%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 18750 грн. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику згідно договору. Тобто позичальнику перераховується сума кредиту 5000 грн за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту (а.с.15-20).
Таким чином, договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Колегія суддів звертає увагу, що договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності товариством виконання своїх зобов`язань з приводу надання грошових коштів відповідачу, а саме того, що 30.03.2023 кошти за кредитним договором в сумі 5000 грн. перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ "ФК Сан-Райз Фінанс", яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи (а.с. 31).
Перерахування коштів на карту відповідача підтверджується також повідомленням, наданим на виконання ухвали суду АТ КБ "Приватбанк", з якого вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 . На даний картковий рахунок були зараховані кошти в сумі 5000 грн. від 30.03.2023 (а.с. 94). Також слід враховувати 250 гривень комісії, що передбачено умовами договору.
Відповідачем не надано доказів протилежного, зокрема того, що йому не належать картка № НОМЕР_2 , або доказів того, що на вказаний картковий рахунок не зараховувались кредитні кошти в сумі 5000 грн.
Отже, підписавши договір відповідач погодився з наведеними умовами, зокрема щодо строку кредитування та процентних ставок.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії.
Заперечення щодо неналежного розрахунку заборгованості колегія суддів також відхиляє, оскільки суд першої інстанції навів власний розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростовувався.
Неможливо погодитись з доводами апелянта про порушення норм законодавства про захист прав споживачів, оскільки вони ґрунтуються на помилковому ототожненні договірних процентів за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне повернення коштів.
Крім того, є помилковими посилання апелянта на Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятку клієнта і Тариф, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг, оскільки між сторонами підписаний договір в електронній формі у якому викладені всі суттєві умови надання позики.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Головуючий суддя:                                                        Боймиструк С.В.

Судді:                                                                         Хилевич С.В.

                                                                                                                 Шимків С.С.