П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/34524/23	

                                                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
                                                                                                       Дата і місце ухвалення 08.04.2024 р., м. Одеса
                      
П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

                         судді – доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                      судді – Градовського Ю.М.
                                                      судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах №143650008787 від 14.11.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати ОСОБА_1 до пільгового та страхового (трудового) стажу періоди роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком №2 з 16.10.2000 по 31.12.2002 в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 по 29.11.2002 в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 по 26.10.2007 в ЗАО «Руиз Даймондсз» (ЗАТ «Руіз Даймондс»); до страхового стажу період навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988 по 28.06.1989; та до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів з 03.07.1989 по 21.02.1995 та з 03.12.1995 по 17.10.2000 та призначити їй з 08.11.2023 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до поданої заяви від 08.11.2023 із врахуванням заробітної плати при обчисленні розміру пенсії згідно довідки про заробітну плату за період роботи на території РФ з грудня 2002 року по жовтень 2007 року згідно довідки б/н без дати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах №143650008787 від 14.11.2023 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти з 16.10.2000 по 31.12.2000 в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 по 29.11.2002 в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 по 26.10.2007 в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс») та повторно розглянути заяву від 08.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільговим умовах, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подали апеляційні скарги.
У поданій апеляційній скарзі позивач вказувала на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Також апелянт вважає, що судом першої інстанції проігноровано позицію Верховного Суду, викладену у справі №754/14898/15-а, згідно якої підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Також, Верховний Суд зазначив, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Позивач звернула увагу суду, що в її трудовій книжці наявні всі відповідні повні записи про періоди її роботи. Крім того, позивач надавала відповідачу й інші підтверджуючі наявний стаж документи.
Також, позивач вказувала на те, що у період її роботи атестація робочих місць проводилась, посада, на якій вона працювала, була передбачена Списком № 2 та за наслідками атестації була підтверджена як робота з шкідливими умовами праці.
Апелянт вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць роботодавцем не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. 
Крім того, позивач  не погодилась з обраним судом способом захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ у Київській області повторно розглянути її заяви про призначення пенсії, посилаючись на те, що в даному випаду наявні всі підстави для зобов`язання відповідача саме призначити їй пенсію на пільгових умовах.
З огляду на зазначене, апелянт просила скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання зарахувати до її страхового (трудового) та пільгового стажу періодів роботи у ДП «Вінницькій завод «Кристал» та призначити їй з 08.11.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до її заяви від 08.11.2023 р. із врахуванням заробітної плати при обчисленні розміру пенсії згідно довідки про заробітну плату за період роботи на території РФ з грудня 2002 року по жовтень 2007 року згідно довідки б/н без дати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.
В свою чергу, у своїй апеляційній скарзі Головне управління ПФУ у Київській області вказувало на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивачки періодів її роботи на території РФ через припинення з 19.06.2023 року участі України в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Апелянт зазначає, що на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії, Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не є діючою, оскільки припинила свою дію 19.06.2023 року, що виключає можливість призначення позивачці пенсії на пільгових умовах.
Крім того, апелянт вказував на те, що позивачка не досягла віку, необхідного для призначення пільгової пенсії згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років. Апелянт вважає, що положення ст. 13 Закону України  «Про пенсійне забезпечення» після доповнення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ст. 114, вже не є визначальним при визначенні умов призначення пенсії на пільгових умовах.
Апелянт також вказав на те, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 зобов`язань на Пенсійний фонд України та його територіальні органи не покладалось.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду, вона не набула права на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.
На підставі наведеного, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню 53-річного віку, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 08.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2023 року № 143650008787 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії у рішенні від 14.11.2023 № 143650008787 зазначено те, що  пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) жінок, які народилися в період з 01 жовтня 1969 по 31 грудня 1970 становить 55 років, тоді як вік заявниці на дату звернення - 53 роки.
Також у рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закоту України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) 25 років. Страховий стаж особи становить 21 рік 7 місяців 4 дні.
В свою чергу, необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 10 років. У позивача стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 відсутній.
За змістом оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивачки не зараховано: період навчання за дипломом від 30.04.1997 з 01.09.1994 по 28.04.1997, оскільки перетинається з періодом роботи; періоди роботи в російській федерації з 16.10.2000 по 29.11.2002 та з 01.12.2002 по 26.10.2007, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території СРСР по 31.12.1991 включно.
Вважаючи вказане рішення пенсійного органу протиправним, позивач оскаржила його до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про необґрунтованість визначених у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2023 року підстав для не зарахування до пільгового та страхового стажу позивача періодів її роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком № 2 з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс») та наявність підстав для зарахування цих періодів до пільгового та страхового стажу позивача.
В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду її навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року, з огляду на те, що питання зарахування чи незарахування вказаного періоду навчання не було предметом розгляду органу Пенсійного фонду та не було підставою для відмови у призначенні пенсії за віком.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи у ДП «Вінницький завод «Кристал», з огляду на ненадання позивачем жодного документу у підтвердження того, що у періоді до 21 серпня 1992 року позивач виконувала роботу з такими умовами праці, які б давали їй право виходу на пенсію на пільгових умовах. Також, суд встановив, що за відсутності після 21 серпня 1992 року документів про проведення атестації робочого місця за умовами праці за професією огранувальника алмазів в діаманти, яку виконувала позивач, право на пільгове пенсійне забезпечення позивача у цей період не підтверджено.
За результатом розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 143650008787 від 14.11.2023 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.10.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 29.11.2002, з 01.12.2002 по 26.10.2007 та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 08.11.2023 про призначення пенсії за віком на пільговим умовах, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
Заперечуючи обґрунтованість тверджень Головного управління ПФУ у Київській області про недосягнення нею віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, позивач вказувала на те, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).
Позивачка послалася на те, що набуття нею права на призначення даного виду пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:  з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;  з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, оскільки Закон № 1788-ХІІ визначав вік, з якого жінка набуває право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах – 50 років, тоді як Законом № 1058-ІV встановлено такий вік у 55 років.
У постанові від 03 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду, за наслідком розгляду зразкової справи № 360/3611/20, дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному і таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
У вказаній вище постанові звернуто увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, як помилково вказує відповідач.
Враховуючи на викладене вище, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 53 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною, а доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині необґрунтованими.
Ще однією підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії на пільговій умовах стала відсутність у неї пільгового стажу 10 років, необхідного для призначення пенсії та страхового стажу 25 років.
З рішення про відмову у призначенні пенсії від 14.11.2023 року вбачається, що Головним управлінням Пенсійного органу України у Київській області було відмовлено у зарахуванні до стажу позивача:
періоду навчання за дипломом від 30.04.1997 з 01.09.1994 по 28.04.1997, оскільки перетинається з періодом роботи;
періодів роботи в російській федерації з 16.10.2000 по 29.11.2002 та з 01.12.2002 по 26.10.2007, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території СРСР по 31.12.1991 включно. 
Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Частиною другою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до трудового стажу особи.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , у період з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року навчалась в СПТУ-22, а 03.07.1989 року була прийнята на роботу на «Вінницький завод «Кристал» згідно наказу № 113-к від 28.06.1989 року на посаду огранувальника алмазів у діаманти.
Вказане свідчить про те, що позивач має право на включення періоду навчання до її страхового стажу.
З оскаржуваного рішення вбачається, що органом пенсійного фонду не було зараховано до страхового стажу позивачки період нібито її навчання з 01.09.1994 по 28.04.1997, оскільки він перетинається з періодом роботи, однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний період не має жодного відношення до позивача.
Таким чином, рішення № 143650008787 від 14.11.2023 року в частині не зарахування до страхового стражу періоду навчання з 01.09.1994 року по 28.04.1997 року є протиправним, оскільки вказаний період не стосується позивача.
В свою чергу, суд першої інстанції вірно зазначив, що вимога позивача зарахувати до страхового стажу період навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988 по 28.06.1989 є необґрунтованою та безпідставною, оскільки питання зарахування/незарахування вказаного періоду навчання не було підставою для відмови у призначенні пенсії за віком.
Що стосується незарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періодів її роботи в Російській Федерації з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року та з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року через припинення з 19.06.2023 року участі України в Угоді про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Записи трудової книжки позивачки свідчать про те, що у вказаний період вона працювала на території РФ.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) (згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна вийшла з вказаної Угоди) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Зміст наведених положень вказаної міжнародної Угоди, яка діяла в період роботи позивача, який вона просить зарахувати до страхового та пільгового стажу, передбачає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Водночас, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 360/4129/20.
Слід відмітити, що положеннями ст. 13 Угоди визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
При цьому ч. 2 ст. 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Також слід врахувати, що згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Враховуючи вказані вище положення ст. 13 Угоди та ст. 58 Конституції України, колегія суддів вважає, що вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не може бути підставою для відмови у зарахуванні особі до стажу періодів її роботи на території будь-якої з держав-учасниць у період дії відповідної Угоди, учасником якої на той період була Україна.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивачки періодів її роботи в РФ з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року та з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року через припинення з 19.06.2023 року участі України в Угоді є протиправною.
Колегія суддів також враховує висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, згідно якого страховий стаж за період роботи особи на території РФ відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.
Крім того, згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства пралі та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Таким чином, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.
Крім того, у постанові від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20 Верховний Суд вказав, що зі змісту положень пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII, пункту 2 частини другої статті 114 №1058-IV, а також Порядку №383 вбачається, що однією з умов призначення пільгової пенсії є зайнятість особи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці упродовж повного робочого дня.
Колегія суддів ВС зазначила, що під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій (роз`яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства пращ від 10.05.94 №01-3/406-02-2 та № 06-1649).
Згідно із положенням статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до положення пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції; стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування; стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019 в справі №195/443/17 та від 22.05.2018 в справі №683/977/17 право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується, зокрема, відомостями трудової книжки.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до яких надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
За обставин даної справи, позивач згідно записів трудової книжки у період з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року працювала в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року працювала в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), а з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року працювала в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс») на посаді огранувальника алмазів.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що професія «огранувальник алмазів в діаманти» відноситься до Списку 2 та дає право на пільгову пенсію, що свідчить про дотримання першої умови, необхідної для зарахування певного періоду роботи особи до пільгового стажу.
В свою чергу трудова книжка позивача не містить відомостей щодо зайнятості ОСОБА_1 повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. 
Однак, при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивач у підтвердження періодів її роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком №2 з 16.10.2000 по 31.12.2000 в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 по 29.11.2002 в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 по 26.10.2007 в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс») окрім трудової книжки, надала також уточнюючі довідки підприємств, зокрема: 
-          пільгову довідку від 29.12.2000 року, видану ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), яка підтверджує вказаний у трудовій книжці період її роботи з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року у виробництві обробки алмазів у діаманти без використання робототехніки у посаді огранувальника алмазів у діаманти. Також, у вказаній довідці визначено, що позивач працювала повний робочий день у режимі повного робочого тижня, без сумісництва з іншими професіями, а також зазначено, що податки на доходи нараховані у повному обсязі та перераховані у федеральний бюджет РФ (у частині Пенсійного фонду) повністю;
-          пільгову довідку від 29.11.2002 року, видану ООО «Агава» (ТОВ «Агава»), яка підтверджує період роботи позивача на вказаному підприємстві з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року у виробництві обробки алмазів у діаманти без використання робототехніки, у посаді огранувальника алмазів у діаманти. Також, у вказаній довідці визначено, що позивач працювала повний робочий день у режимі повного робочого тижня, без сумісництва з іншими професіями, а також зазначено, що податки на доходи нараховані у повному обсязі та перераховані у федеральний бюджет РФ (у частині Пенсійного фонду) повністю;
-          пільгову довідку від 26.10.2007 року, видану ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс»), яка підтверджує період роботи позивача на вказаному підприємстві з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року у виробництві обробки алмазів у діаманти без використання робототехніки, у посаді огранувальника алмазів у діаманти. Також, у вказаній довідці визначено, що позивач працювала повний робочий день у режимі повного робочого тижня, без сумісництва з іншими професіями, а також зазначено, що податки на доходи нараховані у повному обсязі та перераховані у федеральний бюджет РФ (у частині Пенсійного фонду) повністю.
Таким чином, наданими позивачем уточнюючими довідками підприємств, на яких у спірний період працювала позивач підтверджено наявність двох інших умов, необхідних для зарахування такого періоду роботи до пільгового стажу позивача, а саме зайнятість її на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці упродовж повного робочого дня, а також сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду РФ за цей період.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.11.2023 року в частині відмови у зарахуванні періодів роботи позивача на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком № 2 з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс») до пільгового та страхового стажу позивача та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 вказані вище періоди її роботи.
Що стосується вимог про зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 03.07.1989 року по 21.02.1995 року та з 03.12.1995 року по 17.10.2000 року  у ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивачки, вона працювала у ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів у період з 03.07.1989 року по 25.08.1994 року та з 05.12.1995 року по 11.10.2000 року на ДП «Вінницький завод «Кристал», а не як помилково зазначає позивач з 03.07.1989 по 21.02.1995 та з 03.12.1995 по 17.10.2000.
В свою чергу, як вбачається з оскаржуваного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказало на відсутність підстав для зарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періоду її роботи саме з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року та з 01.12.2002 року по 26.10.2007 року, однак, причин неврахування до страхового та пільгового стажу позивачки періоду її роботи з 03.07.1989 року по 21.02.1995 року та з 03.12.1995 року по 17.10.2000 року у ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів не зазначено.
Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач вказувала на те, що має право на зарахування вказаних періодів до пільгового стажу, оскільки відомості про її роботу за цей період містяться у трудовій книжці, яка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи.
Надаючи оцінку доводам позивача стосовно наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоди її роботи 03.07.1989 року по 21.02.1995 року та з 03.12.1995 року по 17.10.2000 року у ДП «Вінницький завод «Кристал», колегія суддів звертає увагу на наступне.
Як вже зазначалось вище, пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації  робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Таким чином, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
При цьому, для зарахування певного періоду роботи до 21.08.1992 року до пільгового стажу особи, окрім умови включення відповідної посади або професії до Списків, необхідним є підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи, а періоду після 21.08.1992 року необхідним є також проведення атестації  робочих місць за умовами праці.
Аналіз положень чинного законодавства дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.
Позивач працювала у ДП «Вінницький завод «Кристал» у період як до 21.08.1992 року, так і після цієї дати, а саме: з 03.07.1989 року по 21.02.1995 року та з 03.12.1995 року по 17.10.2000 року.
Як зазначено вище, для зарахування до пільгового стажу позивачки періоду її роботи з 03.07.1989 року по 21.08.1992 року не вимагається проведення атестації робочих місць, за умови включення посади, на якій працювала позивач до Списку № 2 та підтвердження документами умов праці.
У період з 1989-1992 років діяли наступні Списки:
- Список №2 виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах»;
- Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення».
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Списком №2 від 22.08.1956 року №1173 не передбачено посади огранувальника алмазів у діаманти.
В свою чергу, Підрозділом 11 Обробка алмазів у діаманти  без застосування робототехніки Розділу 21500000 XIV Металообробка Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого постановою КМ СРСР від 26.01.1991 року №10 (який діє з 01.01.1992 року) передбачено таку посаду, як огранувальник алмазів у діаманти.
За обставин відсутності посади, на якій працювала позивач у Списку №2 від 22.08.1956 №1173, відсутні підстави для зарахування періоду її роботи у ДП «Вінницький завод «Кристал» у період з 03.07.1989 року по 01.01.1992 року.
З 21 серпня 1992 р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 442, яка затверджує «Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці».  
В свою чергу, для зарахування періоду роботи позивачки з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року проведення атестації робочих місць не є необхідним. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язковим для зарахування зазначеного періоду є підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року.
Трудова книжка позивачки не містить записів (відомостей), які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення (щодо умов праці, які дають право на призначення пільгової пенсії), зокрема, щодо зайнятості позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. 
При зверненні до органу Пенсійного фонду позивачем не було надано відповідної уточнюючої довідки, яка б підтверджувала зайнятість позивачки повний робочий день у період її роботи з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року, а тому підстави для зарахування вказаного періоду роботи позивача до пільгового стажу наразі відсутні.
Пунктом 1, абзацом першим, другим пункту 4, пунктами 8-10 вищевказаного Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постанова Кабінету Міністрів України № 442,  встановлено таке:
- атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому;
- атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації;
- відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 3, підпунктах 4.2-4.6 пункту 4, пункті 10 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах містяться такі приписи:
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось;
У разі не підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами чергової атестації, проведеної протягом 5 років з дати проведення попередньої атестації, до пільгового стажу зараховується період роботи на даному підприємстві, в установі чи організації до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою відповідне право не підтверджене.
Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року  № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 рок у справі № 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Таким чином, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, саме випадки  непроведення або несвоєчасного проведення атестації робочих місць за умовами праці не може бути перешкодою для призначення особі пенсії на пільгових умовах.
Однак, за обставин даної справи акціонерне товариство «Вінницький завод «Кристал» листом від 13.10.2023 № 01/111 повідомило, що за результатами атестації робочих місць, які проводилися з 1994 року по 2021 рік, право виходу на пільгову пенсію за спеціальністю позивача не підтверджено.
Так, з листа вбачається, що на ДП «Вінницький завод «Кристал» проводилась атестація робочих місць у 1994, 1999, 2002, 2008, 2013, 2016 роках. Однак відповідно до висновку Державної експертизи умов праці Вінницької області від 26.08.2008 року № 09-02-188, за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці, проведеної у 1994 році визначено, що наказ по підприємству від 21.03.1994 року № 123 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» видано необґрунтовано та він підлягає скасуванню. У висновку встановлено, що необґрунтовано підтверджено право на пільгову пенсію за Списками № 2 на робочих місцях за професіями, зокрема: огранник алмазів на діаманти, код 2151100а-1753а.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що зміст цього листа свідчить про те, що атестація робочого місця за професією огранувальник алмазів в діаманти з 1994 року по 2021 рік проводилася, проте за результатами такої атестації право на пільгове пенсійне забезпечення не підтверджено.
З цих же підстав АТ «Вінницький завод «Кристал» відмовило позивачу у видачі відповідної уточнюючої довідки для призначення пільгової пенсії.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу роботи позивачки періоду її роботи у ДП «Вінницький завод «Кристал» і  з 21.08.1992 року по  21.02.1995 року, а також з 03.12.1995 року по 17.10.2000 року.
Зважаючи на все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 143650008787 від 14.11.2023 року є протиправним та підлягає скасування, а позовні вимоги позивачки в частині зарахування періодів її роботи в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), в ЗАО «Руиз Даймондсз» (ЗАТ «Руіз Даймондс»); ДП «Вінницький завод «Кристал» до пільгового та страхового стажу підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти з 16.10.2000 по 31.12.2000 в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 по 29.11.2002 в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 по 26.10.2007 в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс»).
Що стосується вимог позивачки про зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області призначити їй з 08.11.2023 року пільгову пенсію, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд питання щодо зарахування певних періодів до страхового стажу особи, як і  прийняття рішення про призначення пенсії відноситься до повноважень Головних управлінь Пенсійного фонду України. 
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. 
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
В даному випадку, враховуючи той факт, що відповідачем у справі – Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії не було досліджено питання наявності підстав для зарахування до страхового та/або пільгового стажу роботи позивача таких періодів: з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року – період навчання позивачки в СПТУ-22; 16.10.2000 по 31.12.2000 в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 по 29.11.2002 в ОOO «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 по 26.10.2007 в ЗАО «Руиз Даймондс» (ЗАТ «Руіз Даймондс»), зважаючи на висновок судів про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи у ДП «Вінницькій завод «Кристал», відсутності обрахунку точного пільгового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, що відноситься до компетенції органу Пенсійного фонду України, колегія суддів доходить висновку, що адміністративний суд в даному випадку не може підміняти інший орган державної влади (в даному випадку орган Пенсійного фонду) та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 08.11.2023 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
В свою чергу, у зв`язку з тим, що органом Пенсійного фонду України ще не розглянуто питання щодо призначення позивачці пенсії на пільгових умовах, передчасним є розгляд та вирішення судом питання щодо зобов`язання Головного управління ПФУ врахувати при призначенні пенсії ОСОБА_1 заробітної плати при обчисленні розміру пенсії згідно довідки про заробітну плату за період роботи на території РФ з грудня 2002 оку по жовтень 2007 року згідно довідки б/н без дати та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити. В цій частині права позивача не порушені, тоді як в адміністративному судочинстві захисту підлягають саме порушені права та інтереси.
Колегія суддів зазначає, що доводи та міркування, викладені в апеляційних скаргах, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених   ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 18.07.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                  Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                       Ю.М. Градовський

      Суддя:                                                                                                        І.О. Турецька