ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                       
 
18 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 4823/2506/19
провадження № 61-8668 ав 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,
 
за участю секретаря судового засідання - Дуки В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду 
(місто Київ, проспект Повітряних Сил, 28) справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака Андрія Ярославовича, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2024 року в складі судді Мамонової О. Є., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заяви 
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського апеляційного суду, як суду першої інстанції, із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство (далі - АТ) «Сенс Банк», до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 490059483.
В обґрунтування заяви зазначав, що 18 березня 2008 року між ним і закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 490059483, відповідно до умов якого йому було надано кредит у сумі 4 543,37 доларів США для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, 
2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . 
У зв`язку з фінансово-економічною кризою, починаючи з 2009 року він не 
у повному обсязі виконував умови кредитного договору, внаслідок чого 
ЗАТ «Альфа-Банк» звернулося до Постійно діючого Третейського суду 
при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 
із позовом про стягнення із нього заборгованості за кредитним договором у сумі 33 080,21 грн (справа № 2004-9/09). Рішенням від 27 січня 2009 року позов банка було частково задоволено та стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 29 884,42 грн (кредит), 820,14 грн і 1 977,47 грн (відсотки), 
а всього 32 554,28 грн. 
Постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби 
міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 
від 28 березня 2012 року з виконання рішення у справі № 2004-9/09 було закінчено виконавче провадження № 15808440 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (фактичне виконання 
в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
29 серпня 2019 року йому стало відомо, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом 
АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором 
від 18 березня 2008 року № 490059483 було стягнуто з нього на користь банка 718 538,20 грн, з яких: 5 061,29 грн - відсотки, 713 476,91 грн - пеня, а також 400,00 грн витрат по сплаті третейського збору. При цьому вказаний розмір заборгованості перевищує майже в 30 разів суму основного зобов`язання. 
На підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 
2014 року у справі № 1723-5/410/14 ухвалою Новозаводського районного суду 
м. Чернігова від 29 серпня 2014 року (справа № 751/8345/14) було видано виконавчий лист і пред`явлено його до виконання спочатку до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (постанова про повернення виконавчого документа від 01 листопада 2016 року у виконавчому провадженні 
№ 46052349 згідно з пунктом 7 частини першої статті 37 Закону України 
«Про виконавче провадження» 2016 року (боржник чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку), потім до приватного виконавця Кошарського О. В. (постанова про відкриття виконавчого провадження № 59667934 від 29 липня 
2019 року, постанова про арешт майна боржника від 29 липня 2019 року).
Вважав, що рішення третейського суду від 18 червня 2014 року підлягає скасуванню, оскільки справа, у якій прийнято рішення, незважаючи на наявність третейського застереження у кредитному договорі, не підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України 
«Про третейські суди» (третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки)).
Вказував, що про розгляд третейської справи № 1723-5/410/14 він не знав і не міг знати, не брав участі в її розгляді, рішення не отримував, про її існування дізнався, отримавши від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2019 року, після чого його адвокат Петришак А. Я. звернувся із адвокатським запитом до Постійно діючого третейського суду 
при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 
для отримання копії рішення від 18 червня 2014 року, яке ним і було отримано 
29 серпня 2019 року. 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк 
на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 
2014 року у справі № 1723-5/410/14, як такий, що пропущений із поважних причин, 
і скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 
2014 року у справі № 1723-5/410/14 про стягнення із нього заборгованості 
за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 490059483 у розмірі 718 538,20 грн і третейського збору в сумі 400,00 грн.
Короткий зміст судових рішень апеляційного суду, ухвалених як судом першої інстанції
 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження у цій справі. Витребувано з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» матеріали третейської справи № 1723-5/410/14. Зупинено провадження у цій справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи № 18/206 за конституційною скаргою громадянки російської федерації ОСОБА_2 . 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2024 року поновлено провадження у цій справі, призначено її до розгляду. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі 
№ 1723-5/410/14 відмовлено. 
Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року 
№ 490059483 залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що копія рішення третейського суду від 18 червня 2014 року, як і ухвала про початок розгляду третейської справи, були направлені 
на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 
що підтверджено списком згрупованих рекомендованих повідомлень. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень «мама ОСОБА_3 » отримала 27 червня 2014 року вказані відправлення (штрихкодові ідентифікатори 02166 0395814 7, 02166 0395817 1). 
Суд уважав, що оскільки ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 , яка є його мамою, то вона отримала повідомлення як член сім`ї, відтак 
ОСОБА_1 вважається таким, що отримав оскаржуване рішення третейського суду 27 червня 2014 року, а тому він був обізнаний про його наявність саме з того часу, однак із заявою про його скасування звернувся 
25 вересня 2019 року, тобто з пропуском строку, встановлено статтею 454 
ЦПК України, більше ніж на п`ять років. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надав, тому суд відмовив ОСОБА_1 
в задоволенні клопотання про поновлення строку та залишив його заяву 
без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її надходження до Верховного Суду 
як суду апеляційної  інстанції
 
У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Петришак А. Я., подав до Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції, апеляційну скаргу на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду 
до Чернігівського апеляційного суду, як суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали з Чернігівського апеляційного суду.
У липні 2024 року до Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції, надійшли матеріали справи № 4823/2506/19. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні 
з повідомленням учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
 
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака А. Я., мотивована тим, що Чернігівський апеляційний суд порушив норми процесуального права, не з`ясував усіх фактичних обставин справи, помилково вважав установленим факт повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи третейським судом і про ухвалення цим судом оскаржуваного рішення, 
не перевірив і не надав належної оцінки доводам заявника, чим порушив його право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і положеннями Конституції України. 
У матеріалах справи відсутні достовірні відомості, що особа « ОСОБА_3 » є членом сім`ї ОСОБА_1 або була уповноважена представляти його інтереси. Матір`ю ОСОБА_1 була ОСОБА_4 , яка померла у 1993 році. Сам 
ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років перебував поза межами України, зокрема в Арабській Республіці Єгипет.
 
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
 
У липні 2024 року АТ «Сенс Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Петришака А. Я., залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2024 року залишити без змін, оскільки вона є законною 
та обґрунтованою. 
 
Короткий зміст доводів учасників справи під час апеляційного провадження
 
ОСОБА_1 та його представник - адвокат Петришак А. Я., у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача 17 липня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, в якому просив розгляд справи проводити без участі їх участі, апеляційну скаргу просив задовольнити. 
АТ «Сенс Банк» було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, заяву про відкладення судового засідання не подало.
Неявка учасників справи, які належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
 
Фактичні обставини справи
 
04 червня 2014 року до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» надійшла позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 4-5 третейської справи).
Ухвалою про початок розгляду третейської справи № 1723-5/410/14 від 04 червня 2014 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» Бендик О. В. (одноособово) прийнято вказаний позов. Розгляд справи призначено 
на 18 червня 2014 року на 09:45 (а. с. 1 третейської справи).
Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, 
що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд 
при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 
06 червня 2014 року направив, зокрема рекомендоване відправлення 
ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 
(а. с. 2 третейської справи).
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі 
№ 1723-5/410/14 позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490059483 від 18 березня 2008 року у розмірі 718 538,20 грн: 
по відсотках - 5 061,29 грн, пеня - 713 476,91 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 
на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати, а саме - витрати по сплаті третейського збору у сумі 400,00 грн (а. с. 28-32, а. с. 31-33 третейської справи).
Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, 
що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 23червня 2014 року направив рекомендоване відправлення, зокрема 
ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 
(а. с. 34 третейської справи).
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 27 червня 2014 року «мама ОСОБА_3 » отримала рекомендовані листи від Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 червня 2014 року та від 23 червня 
2014 року, (штрихкодові ідентифікатори 02166 0395814 7, 02166 0395817 1) 
(а. с. 35, 36 третейської справи).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00039426781 від 26 квітня 2023 року, зокрема в графі «відомості про матір» ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи 
в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених 
статтею 369 цього Кодексу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів 
та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає указаним вище вимогам закону.
Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (частина третя статті 454 
ЦПК України).
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 Цивільного процесуального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.
Водночас Конституційний Суду України вказав, що пункт 1 частини п`ятої, 
частина сьома статті 454 ЦПК України, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
Законом України від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ, частину п`яту статті 454 
ЦПК України викладено в новій редакції, згідно з якою заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.
Згідно з частиною сьомою статті 454 ЦПК України (у редакції Закону України 
від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ) заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається. Суд 
за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ у справі DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, від 21 жовтня 2010 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження 
не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади 
про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення 
не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення ЄСПЛ у справі PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).
У постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 824/84/23 Верховний Суд 
за результатами тлумачення положень частини сьомої статті 454 ЦПК України, дійшов висновку що зазначена норма не є імперативною, а передбачений нею строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони 
на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині другій 
статті 358, частині третій статті 394, частині третій статті 424 ЦПК України та інших нормах. 
У справі, яка переглядається, встановлено, що третейський суд ухвалив рішення 
18 червня 2014 року, а із заявою про скасування цього рішення ОСОБА_1 звернувся 25 вересня 2019 року, тобто з пропуском строку встановленого 
у частині п`ятій статті 454 ЦКП України.
Звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду від 18 червня 2014 року, заявник указував, що не знав про розгляд справи третейський судом, 
не отримував викликів із цього суду, а про рішення третейського суду дізнався лише у серпні 2019 року після отримання від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2019 року. 
Надаючи оцінку цим доводам заявника, Чернігівський апеляційний суд, як суд першої інстанції, уважав, що строк на оскарження рішення третейського суду ОСОБА_1 пропущений без поважних причин більш ніж на п`ять років і ним не надано доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.  
При цьому Чернігівський апеляційний суд установив, що ухвалу третейського суду про призначення справи до розгляду та оскаржуване рішення третейського суду було отримано 27 червня 2014 року «мама ОСОБА_3 », тобто, на думку суду, членом сім`ї ОСОБА_1 , відтак останній уважається таким, що був обізнаний 
про наявність оскаржуваного рішення саме з 27 червня 2014 року.
Водночас, в апеляційній скарзі заявник указує на помилковості встановлення указаних обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що особа « ОСОБА_3 » є членом сім`ї ОСОБА_1 або була уповноважена представляти його інтереси.  
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00039426781 від 26 квітня 2023 року, зокрема в графі «відомості про матір» ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, Чернігівський апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, 
що строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду пропущений ОСОБА_1 без поважних причин, оскільки в матеріалах справи, в тому числі третейської, відсутні безспірні докази того, що заявник отримав рішення третейського суду від 18 червня 2014 року чи достовірно знав про нього.
Тому, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення третейського суду від 18 червня 
2014 року та залишаючи подану ним заяву без розгляду, Чернігівський апеляційний суд, як суд першої інстанції, дійшов передчасних висновків.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована 
в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його 
в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також 
зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, 
що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу 
для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами 
для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, 
і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції 
є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу 
для продовження розгляду до Чернігівського апеляційного суду.
Керуючись статтями 24, 268, 351, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака Андрія Ярославовича, задовольнити. 
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2024 року скасувати, справу направити до Чернігівського апеляційного суду, як суду першої інстанції, 
для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття 
і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць