П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/6271/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
10 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство фінансів України, про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
 у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство фінансів України, в якому просив:
-визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо винесення 01.04.2024 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №74219988, так як вони призвели до закриття виконавчого провадження без виконання Міністерством фінансів України обов`язків, встановлених судовими рішеннями по справі №560/6488/23;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про закінчення виконавчого провадження ВП №74219988 від 01.04.2024;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. вжити усі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання Міністерства фінансів України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.08.2023 щодо зобов`язання Міністерства фінансів України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повторно розглянути висновок від 14.02.2023 про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі інвалідності, заяви з доданими до неї документами, та прийняти рішення по суті питання відповідно до Порядку, визначеного постановою Кабанету Міністрів України №850 від 21.10.2015;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання відповідачів подати звіт про його виконання.
Хмельницький  окружний адміністративний суд рішенням від 20 травня 2024 року позов задовольнив частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2024 ВП №74219988.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство фінансів України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі №560/6488/23, зокрема зобов`язано Міністерство фінансів України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повторно розглянути висновок від 14.02.2023 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності, його заяву з доданими до неї документами, та прийняти рішення по суті питання відповідно до Порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.
Хмельницьким окружним адміністративним судом видані виконавчі листи.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 21.02.2024  ВП №74219988 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 №560/6488/23 про зобов`язання Міністерства фінансів України в особі Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України повторно розглянути висновок від 14.02.2023 про призначення ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги  в разі інвалідності, його заяву з доданими до неї документами, та прийняти рішення по суті питання відповідно до Порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Так, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі №560/6488/23 Міністерство фінансів України листом від 21.03.2024 №13210-05-10/8113 повідомило позивача про те, що за результатом повторного розгляду висновку від 14.02.2023 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності, заяви з доданими до неї документами, прийняте рішення про відмову. Рішення ґрунтується на тому, що вирішення цього питання не належить до повноважень Міністерства фінансів України відповідно до положень Конституції та законів України, а також Порядку №850.
Постановою від 01.04.2024 ВП №74219988 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 №560/6488/23.
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону в т. ч.: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Пункт 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. п. 1, 16, 22 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частиною 4 ст. 18 Закону № 1404 визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Так, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону № 1404-VIII.
Згідно ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Тобто, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Також, вчинення дій визначених ст. 63 Закону № 1404-VIII, як то, накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України "Про виконавче провадження" не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Тобто, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.
Крім того, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №619/562/18.
Виконавче провадження закінчене державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі №560/6488/23 Міністерство фінансів України листом від 21.03.2024 №13210-05-10/8113 повідомило позивача про те, що за результатом повторного розгляду висновку від 14.02.2023 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності, заяви з доданими до неї документами, прийняте рішення про відмову. Рішення ґрунтується на тому, що вирішення цього питання не належить до повноважень Міністерства фінансів України відповідно до положень Конституції та законів України, а також Порядку №850.
Однак, відповідно до вимог Порядку №850 висновок від 14.02.2023 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності повинен бути розглянутий по суті уповноваженою особою, яка зобов`язана прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги.
Тобто, розгляд висновку по суті означає вирішення питання щодо наявності або відсутності у особи права на отримання одноразової грошової допомоги в разі інвалідності.
Однак надання Міністерством фінансів України оцінки своїм повноважень не є належним способом виконання рішення суду, оскільки така оцінка вже надана судом під час розгляду справи №560/6488/23.
Так, у разі наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду по справі №560/6488/23 або роблять його неможливим, Міністерство фінансів України має право звернутись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду або зміною чи встановленням способу і порядку виконання цього судового рішення.
Таким чином, Міністерство фінансів України під час вирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності не прийняло рішення по суті відповідно до вимог Порядку №850.
Відтак, доводи відповідача про виконання в повному обсязі рішення суду від 03.08.2023 у справі №560/6488/23 є безпідставними.
Проте, приймаючи оскаржувану постанову, відповідачем не надано належної оцінки вказаним доводам.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження відповідач діяв не в межах та не на підставі закону, а відтак наявні підстави для її скасування.
Згідно ч. 1 ст. 41 Закону № 1404 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційних скарг.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.