СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року                                   м. Харків                        Справа № 917/114/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М. , суддя  Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю представників сторін:
від позивача – адвокат Межова К.П.,  на підставі ордера (поза межами приміщення суду) 
від відповідача – адвокат Остапенко О. П., на підставі ордера (поза межами приміщення суду)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну    відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вх. № 1149 П/1) 
на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 (повний текст судового рішення складений 25.04.2024, суддя     Безрук Т.М.)
у справі № 917/114/24 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазова компанія "Газінвестпроект"
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" 
про стягнення   2 158 734,03 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю    "Нафтогазова  компанія "Газінвестпроект  звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" про стягнення 2 158 734,03 грн за договором про виконання робіт № 1506-2018 від 15.06.2018, у тому числі 658502,84 грн основного боргу, 374404,39 грн інфляційних втрат, 108010,27 грн - 3 % річних, 1017816,53 грн пені.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 у справі №922/114/24 позов задоволено частково, стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазова компанія  Газінвестпроект"  658 502 грн   84 коп. основного боргу, 259 251 грн 32 коп. пені, 107  974 грн 28 коп. - 3% річних, 371 086 грн 79 коп. інфляційних, 18 376 грн 73 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору. В іншій частині у позові відмовлено. Вирішено повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазова компанія  Газінвестпроект  6464 грн 27 коп. судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступним:
- матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 658   502,84 грн, строк оплати якої настав, яка визнана відповідачем, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню;
- загальна сума правомірно обчисленої пені становить 518 502,64 грн, а позовні вимоги в частині 3% річних та інфляційних втрат є правомірними в сумі 107   974,28 грн та 371   086,79 грн відповідно, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог;
-  зважаючи на подане відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, необхідність додержання балансу інтересів сторін, значний розмір нарахованого і пред`явленого до стягнення пені, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару, наявні підстави для зменшення належного до стягнення розміру пені на 50%, що становить 259 251,32 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", відповідач, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2024 у справі № 917/114/24 в частині стягнення з ТОВ “Сервіс ойл” 205 793,49 грн. інфляційних втрат, 69 867,66 грн. 3 % річних та 227 581,62 грн. пені та ухвалити нове рішення, виклавши його в наступній редакції: “Стягнути з ТОВ “Сервіс ойл” на користь ТОВ “Нафтогазова компанія “Газінвестпроект” 658 502,84 грн. основного боргу, 31 669,70 грн. пені, 38 106,62 грн. 3 % річних, 165 293,30 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову – відмовити”. Також апелянт просив здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" посилається на наступне:
- позивачем до матеріалів справи не було додано акти здачі приймання наданих послуг від 28.02.2019 №1/71, від 31.03.2019 №2/71, адже відповідь на відзив, до якої були додані відповідні документи, були подані до суду першої інстанції не позивачем, а іншою юридичною особою, що свідчить про неналежність та недопустимість відповідних документів;
- врахування при прийнятті оскаржуваного судового рішення неналежних доказів призвело до здійснення неправильного розрахунку інфляційних втрат, відсотків річних та пені;
- судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, оскільки визнано обґрунтованим розрахунок пені, заявлений поза межами шестимісячного періоду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.05.2024 для розгляду справи №917/114/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2024 у справі №917/114/24 витребувано у господарського суду     Полтавської області     матеріали справи №917/114/24; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вх.№1149П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від     23.04.2024 у справі №917/114/24 до надходження матеріалів справи.
14.05.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/114/24.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 у справі №917/114/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вх. № 1149 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 у справі № 917/114/24; призначено справу до розгляду на "25" червня 2024 р. о 13:45   годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №  132; повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні; доведено до відома учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції; встановлено учасникам справи строк до 29.05.2024 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів апелянту в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк до 29.05.2024 включно для подання до Східного апеляційного господарського суду заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 у справі №917/114/24 задоволено заяву  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; судове засідання у справі №917/114/24, призначене на 25.06.2024 о 13год 45хв, встановлено провести за участю  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"  в особі представника – адвоката Остапенко О.П., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
11.06.2024 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазова компанія "Газінвестпроект" надійшов відзив, в якому позивач, посилаючись на правильність висновків місцевого господарського суду, допущення ним описки в частині найменування сторони під час подання відповіді на відзив на позовну заяву, правильність здійснених судом першої інстанції розрахунків, просив поновити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з огляду на отримання доступу до апеляційної скарги в кабінеті Електронного суду лише 11.06.2024 , апеляційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення – без змін.
Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Разом з тим, статтею 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду поновити пропущений процесуальний строк.
Враховуючи, що подання відзиву на апеляційну скаргу є правом позивача, яке останній вже реалізував і подав суду відзив на апеляційну скаргу, судова колегія приймає відзив і здійснює розгляд апеляційної скарги з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №917/114/24 задоволено клопотання позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазова компанія "Газінвестпроект", про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; судове засідання у справі №917/114/24, розгляд якої призначений на 25 червня 2024 р. о 13год 45хв., провести за участю  Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазова компанія "Газінвестпроект"  в особі представника – адвоката Межової К. П., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив відмовити у їх задоволенні.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл»  (далі – замовник, відповідач, ТОВ «Сервіс Ойл») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазова компанія «Газінвестпроект» (далі – виконавець, позивач, ТОВ НК «Газінвестпроект») укладено Договір на виконання робіт № 1506-2018 від 15.06.2018 року, з додатками  (далі – Договір; т.1 а.с.33-43), за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язується виконати роботи по приготуванню промивальних рідин (надалі - «Промивальна рідина»), лабораторному контролю та регулюванню її параметрів при бурінні бокових стовбурів свердловин, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи (далі за текстом договору – «Послуги»). 
У відповідності до пп.2.3.1., 2.3.2. п.2.3. Договору розрахунки за цим договором здійснюються в наступному порядку: протягом 10 днів з моменту надсилання виконавцю письмового повідомлення про початок надання послуг по відповідній свердловині та погодження сторонами програми робіт по цій свердловині, а також після надання виконавцем відповідного рахунку, замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 30 % від загальної вартості хімічних реагентів та матеріалів по відповідній свердловині, а також мобілізації/демобілізації на кожну свердловину, розмір якої визначено Додатками №1.1-1.6 до Договору. Оплата вартості фактично наданих виконавцем послуг, що передбачені цим договором, здійснюється замовником протягом 40 календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, що складається виконавцем на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послу за виконаним етапом робіт (календарний місяць), який складається в кінці кожного етапу робіт при бурінні бокового стовбура по кожній свердловині згідно п. 1.2. цього Договору. 
Пунктами 3.1, 3.2 Договору сторонами погоджено, що протягом 5 днів після закінчення окремого етапу наданих послуг, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний прийняти надані послуг протягом 10 календарних днів з дати отримання акту приймання-передачі наданих послуг та підписати його, або в той же строк у письмовій формі надати обґрунтовану відмову від прийняття наданих послуг. 
Згідно з п.3.5. Договору підписання замовником акту приймання-передачі наданих послуг є підтвердженням відсутності претензій у замовника до наданих послуг. 
В Акті №1/71 здачі-приймання наданих послуг від 28.02.2019 (т.1 а.с.111) позивач та відповідач підтвердили, що позивач виконав для відповідача роботи на свердловині № 71s2 згідно з Договором у період з 23.02.2019 по 28.02.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 200 985,00 грн (з ПДВ).
Позивач вказував, що на оплату вказаних послуг позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000008 від 25.01.2019, проте вказаний рахунок до позову не додав.
Відповідач за платіжним документом від 10.07.2020 № 24399 сплатив 200 985,00 грн (з призначенням платежу: оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000008 від 25.01.2019); (т.1 а.с.12). 
В Акті №1/72 здачі-приймання наданих послуг від 31.03.2019 (т.1 а.с.110) позивач та відповідач підтвердили, що позивач виконав для відповідача роботи на свердловині № 71s2 згідно з Договором у період з 01.03.2019 по 31.03.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 1 218 025,00 грн (з ПДВ).
Позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000008 від 31.03.2019 на суму 487 827, 00 грн (т.1 а.с.48).
Відповідач за платіжним документом від 24.05.2019 № 716 сплатив 487 827,00 грн (з призначенням платежу: оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000008 від 31.03.2019); (т.1 а.с.15); за платіжним документом від 16.07.2020 № 24456 сплатив 387 562,66 грн (з призначенням платежу: оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000008 від 31.03.2019); (т.1 а.с.12). 
Заборгованість за вказаним актом становить 342   635,34 грн.
В Акті №1/304 здачі-приймання наданих послуг від 31.12.2019 (т.1 а.с.20) позивач та відповідач підтвердили, що позивач виконав для відповідача роботи на свердловині № 304s4 згідно з Договором у період з 24.12.2019 по 31.12.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 753 105,00 грн (з ПДВ).
На оплату вказаної суми позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000128 від 18.12.2019 на суму 629   867,50 грн (т.1 а.с.59) та рахунок-фактуру № СФ-0000128 від 31.12.2019 на суму 123   237,50 грн (т.1 а.с.58).
Відповідач за платіжним документом від 27.12.2019 № 18761 сплатив 314000,00 грн (з призначенням платежу: оплата за послуги згідно рахунку № СФ-0000128 від 18.12.2019); (т.1 а.с.14); за платіжним документом від 29.04.2020 № 22504 сплатив 123   237,50 грн (з призначенням платежу: оплата за роботи згідно рахунку № СФ-0000128 від 31.12.2019); (т.1 а.с.12). 
Заборгованість за вказаним актом становить 315 867,50 грн.
Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за надані послуги  становить 658   502,84 грн. 
Вказане також підтверджено у акті звірки станом на 31.03.2023 між ТОВ «НК «Газінвестпроект» і ТОВ «Сервіс Ойл» від 05.04.2023, який підписаний обома сторонами. 
12.07.2023 позивач направив на адресу відповідача вимогу від 07.07.2023 про виконання умов Договору № 1506-2018 від 15.06.2018 та сплату основного боргу і санкцій (т.1 а.с.29-32). 
Направлення вимоги, вказаних рахунків-фактур та актів здачі-приймання наданих послуг підтверджується описом вкладення від 12.07.2023 (т.1 а.с.28).
Позивач вказує, що ТОВ «CEPBIC ОЙЛ» не провело оплату у повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
Місцевий господарський суд позовні вимоги задовольнив частково.
Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.
За приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України).
Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).
За приписами ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.
Частинами 1,2 ст.837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843 Цивільного кодексу України).
Статтею 849 Цивільного кодексу України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України).
Частинами 1-3 ст.853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
Відповідно до ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Приписами ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, згідно з пп. 2.3.2. п.2.3. Договору оплата вартості фактично наданих виконавцем послуг, що передбачені цим договором, здійснюється замовником протягом 40 календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, що складається виконавцем на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послу за виконаним етапом робіт (календарний місяць), який складається в кінці кожного етапу робіт при бурінні бокового стовбура по кожній свердловині згідно п. 1.2. цього Договору. 
Відповідно до п.3.5. Договору підписання замовником акту приймання-передачі наданих послуг є підтвердженням відсутності претензій у замовника до наданих послуг. 
З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписані наступні акти приймання-передачі наданих послуг до Договору:
- акт №1/71 здачі-приймання наданих послуг від 28.02.2019 (т.1 а.с.111) про виконання робіт на свердловині № 71s2 згідно з Договором у період з 23.02.2019 по 28.02.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 200 985,00 грн. 
- акт № 2/71 здачі-приймання наданих послуг від 31.03.2019 (т.1 а.с.110) про виконання робіт на свердловині № 71s2 згідно з Договором у період з 01.03.2019 по 31.03.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 1 218 025,00 грн (з ПДВ).
- акт № 1/304 здачі-приймання наданих послуг від 31.12.2019 (т.1 а.с.20) про виконання робіт на свердловині № 304s4 згідно з Договором у період з 24.12.2019 по 31.12.2019, загальна вартість робіт (послуг) становить 753 105,00 грн (з ПДВ).
Відповідач не заперечив у відзиві підписання вказаних актів та не спростував факту надання послуг на суму, зазначену у актах.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що акти приймання-передачі наданих послуг № 1/71 від 28.02.2019 та № 2/71 від 31.03.2019  підписані як уповноваженими особами від ТОВ "НК "Газінвестпроект", так і уповноваженими особами ТОВ "СЕРВІС ОГЛ", що не заперечувалось і не спростовувалось апелянтом. 
Доводи апелянта про те, що відповідні докази не можуть бути належними та допустимими, оскільки були подані у відповіді на відзив від імені ТОВ "БПК "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ", а не ТОВ "НК "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ", судова колегія вважає спростовними, оскільки в даному випадку фактично має місце зазначення позивачем помилкового найменування.
Повноваження представника ТОВ "НК "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ", адвоката Кундіуса І.В. на подання відповіді на відзив з наведеними документами підтверджується ордером, який доданий до позовної заяви, що у сукупності свідчить про належність відповідних доказів при прийнятті оскаржуваного судового рішення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач за платіжним документом від 10.07.2020 № 24399 сплатив 200 985,00 грн, за платіжним документом від 24.05.2019 № 716 сплатив 487 827,00 грн, за платіжним документом від 16.07.2020 № 24456 сплатив 387 562,66 грн, за платіжним документом від 27.12.2019 № 18761 сплатив 314000,00 грн, за платіжним документом від 29.04.2020 № 22504 сплатив 123   237,50 грн. 
Загальна сума боргу відповідача перед позивачем за надані послуги становить 658   502,84 грн, підтверджена відповідачем у двостороннє підписаному акті звірки станом на 31.03.2023 між ТОВ «НК «Газінвестпроект» і ТОВ «Сервіс Ойл» від 05.04.2023, 
Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач  у відзиві на позов визнав позовні вимоги щодо 658   502,84 грн основного боргу за надані послуги, що стало підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
В наведеній частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.
Водночас, апелянт не погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині стягнення з останнього пені, інфляційних втрат та відсотків річних.
Щодо наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Сторонами правочину в п. 5.14. Договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт виконавець має право вимагати від замовника оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня, від суми, яка підлягає (підлягала) перерахуванню виконавцю, за кожен день прострочення оплати.
Позивач заявив вимоги про стягнення пені, нарахованої за такі періоди: за період 10.04.2019 - 09.07.2020 по зобов`язаннях за актом № 1/71 від 28.02.2019,  за періоди 11.05.2019 – 23.05.2019, 25.05.2019 – 15.07.2020, 17.07.2020 – 17.01.2024 по зобов`язаннях за актом № 2/71 від 31.03.2019, за періоди 10.02.2020 – 28.04.2020, 30.04.2020 – 17.01.2024 по зобов`язаннях за актом № 1/304 від 31.12.2019.
Як зазначалося судом апеляційної інстанції вище, акти приймання-передачі наданих послуг, зокрема, № 1/71 від 28.02.2019 та № 2/71 від 31.03.2019  підписані як уповноваженими особами від ТОВ "НК "Газінвестпроект", так і уповноваженими особами ТОВ "СЕРВІС ОГЛ", натомість їх подання адвокатом із зазначенням неправильного найменування сторони не свідчать про неналежність відповідних доказів. 
Апелянт посилається на те, що позивач не врахував положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, які обмежують строк нарахування санкцій шістьма місяцями.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України. 
Цей карантин  був скасований 01.07.2023 постановою  Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.
Однак при цьому пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
За таких обставин, дія Закону України від 30.03.2020 № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції до закінчення карантину, тобто більше, ніж за шість місяців.
Сторонами спору в п. 2.3.2 договору погоджено, що оплата вартості фактично наданих виконавцем послуг, що передбачені цим договором, здійснюється замовником протягом 40 календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, що складається виконавцем на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послу за виконаним етапом робіт (календарний місяць).
Таким чином, враховуючи положення п. 2.3.2 договору, кінцевою датою оплати послуг, вказаних у акті № 1/71 від 28.02.2019 є 09.04.2019, а прострочення виконання починається з 10.04.2019, а кінцевою датою оплати послуг, вказаних у акті № 2/71 від 31.03.2019, є 10.05.2019, а прострочення виконання починається з 11.05.2019.
Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з огляду на вимоги ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені за актом №1/71 є правомірним за період  10.04.2019 – 10.10.2019, нарахування пені за актом № 2/71 є правомірним за період 11.05.2019 – 11.11.2019.
Отже, оскільки на дату закінчення вказаного строку нарахування пені карантин не був введений, то відсутні підстави для застосування до цієї пені вищевказаних положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020, з урахуванням чого за прострочення оплати послуг, вказаних у акті № 1/71 від 28.02.2019, пеня за період  10.04.2019 – 10.10.2019 становить 34   894,30 грн, а за прострочення оплати послуг, вказаних у акті № 2/71 від 31.03.2019, пеня за період  11.05.2019 – 11.11.2019 становить 130   534,88 грн.
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано  його початок. 
За змістом положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Беручи до уваги те, що визначений договором строк оплати послуг, вказаних у  акті №1/304 від 31.12.2019 є 09.02.2020, який є неділею, отже останнім днем строку платежу є 10.02.2020, а прострочення зобов`язання починається 11.02.2020.
Як зазначалося вище, з 12.03.2020 на усій території України було встановлено карантин згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, що був скасований 01.07.2023, тому строк, визначений ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, продовжився на строк дії такого карантину. 
Вказане свідчить про те, що з 11.02.2020 (дати початку прострочення) до 11.03.2020 (дати до введення карантину) прострочення становило 1 місяць, після закінчення карантину (01.07.2023) залишок строку, визначеного ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України (5 місяців), сплив 01.01.2024, тому нарахування пені за актом № 1/304 є правомірним за період  11.02.2020 – 01.01.2024, а за прострочення оплати послуг, вказаних у акті № 1/304 від 31.12.2019, пеня за період  11.02.2020 – 01.01.2024 становить 353   073,46 грн, з урахуванням чого місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 518 502,64 грн.
Згідно з положеннями п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, позивач на підставі наведених положень договору та закону нарахував до стягнення з відповідача 108   010,27 грн - 3% річних та 374   404,39 грн втрат від інфляції.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача та здійснений перерахунок суду першої інстанції, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у даному випадку законними та обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення 107   974,28 грн  3% річних та 371   086,79 грн втрат від інфляції.
Колегією суддів враховано, що відповідач у відзиві на позов просив суд першої інстанції зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення до 1 грн, з тих підстав, що останній не зміг виконувати вчасно свої зобов`язання по договору  у зв`язку з обставинами, що не залежали від нього:  введення в Україні військового стану та обмежень встановлених постановою НБУ № 18; не вчиняв жодних дій, які направлені на уникнення відповідальності по договору,  після зняття обмежень з рахунків одразу проведе оплату; визнав вимогу про стягнення 658 502,84 грн основного боргу по договору № 1506 - 2018 від 15.06.2018, а стягнення додатково 1017816,53 грн. пені перетвориться на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивача.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. 
Судами мають бути враховані обставини про ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінка боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінка кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. 
При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Місцевим господарським судом було встановлено, що позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.
Разом з цим, судом першої інстанції зазначено про те, що пунктом 15 постанови Правління Національного банку України «Про роботу банківської системи в період воєнного стану» № 18 від 24.02.2022 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів держави, що здійснила збройну агресію проти України.
Пунктом 6 постанови Правління Національного банку України № 44 від 08.03.2022 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18», пункт 15 викладено в такій редакції: 
« 15. Зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України: 1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів;2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів».
Згідно інформації з ЄДР засновниками ТОВ «Сервіс ойл» є ВАТ «Пуховичинафтопродукт», що зареєстроване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, Пуховицький район, м. Мар`їна Горка, вул. Октябрська, 62, що за висновком суду перешкодило добровільному проведенню розрахунку відповідача з позивачем. 
Судом першої інстанції було враховано, що загальна сума нарахувань пені, інфляційних та річних становить 997563,71 грн, що значно перевищує суму основного боргу. Крім того, судом взято до уваги те, що належна до стягнення сума пені становить близько 79% суми боргу, що є завеликим розміром відповідальності.  
Враховуючи баланс інтересів сторін, значний розмір нарахованого і пред`явленого до стягнення пені, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру пені на 50%, що становить 259 251,32 грн.
Беручи до уваги наведене у сукупності, враховуючи визнання відповідачем основної заборгованості в повному обсязі, доведеності належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з вчасної оплати за укладеним правочином, правильності здійсненого судом першої інстанції розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для, зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача 259  251,32грн пені, 107  974,28грн  3% річних та 371  086, 79грн інфляційних втрат.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.
З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, повно досліджено обставини справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 у справі №917/114/24 слід залишити без змін.
У відповідності до статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (вх. № 1149 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 у справі № 917/114/24  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 23.04.2024 у справі № 917/114/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено   26.06.2024 

Головуючий суддя                                                                    Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко