ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 193/182/21
провадження № 61-6877св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ; 
відповідачі: державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; 
третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О. та додаткову постанову цього суду від 11 квітня 2023 року
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.           Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. (далі - приватний виконавець Куземченко А. С.), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області (далі - Софіївська державна нотаріальна контора), про визнання недійсними електронних торгів, протоколу і акта про проведення електронних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування записів про право власності.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 травня 2019 року у справі № 203/1918/18 з відповідача ОСОБА_3 на його користь було стягнуто заборгованість за договором позики у загальному розмірі 2 513 862,91 грн. 
 
За його заявою, у порядку забезпечення позову у цивільній справі № 203/1918/18, ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року було накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_3 , зокрема на нежитлову будівлю - механічний тік з обладнанням, розташовану по АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю - зерносклад, сушарка, по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
 
На виконання вищевказаного рішення суду від 23 травня 2019 року він отримав виконавчий лист № 203/1918/18 від 06 квітня 2020 року, який пред`явив до виконання і 16 квітня 2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито відповідне виконавче провадження № НОМЕР_3.
 
Однак, під час здійснення цього виконавчого провадження, не дивлячись на вже існуючу судову заборону та не перевіряючи інформації щодо перебування в арешті всього переліченого вище майна, все це нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 було описане та арештоване відповідно до постанови приватного виконавця Куземченка А. С. від 11 березня 2020 року, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 20 лютого 2020 року на суму 6 008 000 грн, де стягувачем є відповідач ОСОБА_2 , а боржником - відповідач ОСОБА_3 .
 
Після того, як приватний виконавець Куземченко А. С. виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , він передав арештоване майно на реалізацію з електронних торгів ДП «СЕТАМ», яке на своєму сайті опубліковано оголошення про проведення спочатку 21 квітня 2020 року першого аукціону з продажу арештованого майна за лотом № 412145, потім, оскільки торги не відбулися, провів другі торги щодо цього майна 22 травня 2020 року за лотом № 418250, які також не відбулися, і наостанок, ДП «СЕТАМ» вже розмістило оголошення про проведення 22 червня 2020 року останніх, третіх торгів, з продажу арештованого майна за лотом № 423057.
 
30 квітня 2020 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Куземченка А. С., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови приватного виконавця від 11 березня 2020 року.
 
У порядку забезпечення вищевказаного позову, за його клопотанням ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у адміністративній справі № 160/4779/20 було заборонено (зупинено) реалізацію майна: номер лоту 423057 - нежитлова будівля - механічний ток площею 790,2 кв. м з обладнанням (9 позицій) за адресою АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля - зерносклад площею 1 267,0 кв. м, сушарка 57,5 кв. м за адресою АДРЕСА_3 ); земельна ділянка площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за адресою 3 (Дніпропетровська область, Софіївський район, Нововасилівська сільська рада), стартова ціна 3 425 718,30 грн, в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5), організатор торгів: ДП «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили.
 
Усупереч прямої судової заборони, в порушення вимог пунктів 2, 3 розділу ХІ Порядку № 2831/5, згідно з якими рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна є підставою для зупинення електронних торгів, а також нехтуючи вимогами статті 129-1 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, вищевказані торги відповідачами зупинені не були, що призвело до грубого порушення відповідачами прав позивача.
 
У зв`язку з нереалізацією майна на третіх електронних торгах, відповідач ОСОБА_2 погодився залишити собі непродане майно в рахунок боргу, у зв`язку з чим приватний виконавець Куземченко A. C. склав 23 вересня 2020 року акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на підставі якого у подальшому державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л. А. 29 вересня 2020 року видані свідоцтва за реєстраційними №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 619 про право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - механічного току площею 790,2 кв. м з обладнанням, що розташована по АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю - зерноскладу площею 1267,0 кв. м, сушарки площею 57,5 кв. м по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати недійсними електронні торги по лоту №423057 з реалізації вище переліченого нерухомого майна, які проведені 22 червня 2020 року ДП «СЕТАМ»; визнати недійсним протокол № 486016 проведення вищевказаних електронних торгів; визнати недійсним акт про передачу майна (нерухомого майна за лотом № 423057) стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 23 вересня 2020 року приватним виконавцем Куземченком А. С.; скасувати названі вище нотаріально посвідчені свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, за №№ 617, 618, 619, скасувавши записи про проведену державну реєстрацію права власності.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції  
 
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року у складі судді Томинця О. В. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними електронні торги по лоту № 423057 з реалізації нерухомого майна: нежитлової будівлі - механічного току площею 790,2 кв. м з обладнанням (9 позицій), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі - зерноскладу площею 1 267 кв. м, сушарки, 57,5 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, які проведені 22 червня 2020 року ДП «СЕТАМ». Визнано недійсним протокол № 486016 проведення електронних торгів від 22 червня 2020 року з реалізації нерухомого майна, щодо лоту № 423057, складений ДП «СЕТАМ». Визнано недійсним акт про передачу майна (нерухомого майна за лотом № 423057) стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 23 вересня 2020 року приватним виконавцем Куземченком А. С. Скасовано свідоцтво за реєстровим № 617, що видане 29 вересня 2020 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л. А., яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - зерносклад площею 1 267 кв. м, сушарку, 57,5 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі скасуванням запису про державну реєстрацію права власності за № 38416173 від 29 вересня 2020 року. Скасовано свідоцтво за реєстровим № 618, що видане 29 вересня 2020 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л. А., яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - механічний тік площею 790,2 кв. м з обладнанням, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі скасуванням запису про державну реєстрацію права власності за № 38417202 від 29 вересня 2020 року. Скасовано свідоцтво за реєстровим № 619, що видане 29 вересня 2020 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л. А., яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі скасуванням запису про державну реєстрацію права власності за № 38418536 від 29 вересня 2020 року. Стягнуто з відповідачів ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного виконавця Куземченка А. С. на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним на оплату судового збору, у розмірі по 1 362 грн з кожного.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що станом на день винесення постанови приватного виконавця Куземченка А. С. від 11 березня 2020 року про опис та арешт одного і того ж нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , але в рамках іншого виконавчого провадження № НОМЕР_4, в якому стягувачем є ОСОБА_2 , приватний виконавець повинен був знати про вже існуюче обтяження щодо цього майна, оскільки такі дані були внесені до Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна державним виконавцем під час виконання цієї ухвали суду про арешт майна ще 22 червня 2018 року.
 
Приватний виконавець не мав встановлених законом обмежень щодо накладення ще одного арешту щодо цього майна, про що також наголошено в судовому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі № 160/4779/20, однак, на переконання суду, він не мав права вчиняти виконавчі дії, спрямовані на реалізацію цього майна чи передачу його стягувачу ОСОБА_2 , оскільки це значно порушило право іншого стягувача - ОСОБА_1 , на користь якого, для забезпечення стягнення боргу, ще значно раніше накладено цей арешт за ухвалою суду.
 
Оскільки в рамках адміністративної справи № 160/4779/20 для забезпечення прав та інтересів ОСОБА_1 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року заборонено (зупинено) реалізацію спірного нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію згідно з Порядком №2831/5 (розділ XI), організатор торгів: ДП «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили, однак 22 червня 2020 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги (аукціон) з продажу об`єкта нерухомого майна, щодо проведення яких діяла пряма судова заборона, тому оскаржувані електронні торги (аукціон) є такими, що проведені всупереч статті 129 Конституції України, статей 2, 14 КАС України, статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 2, 3 розділу XI Порядку № 2831/5. 
 
Оскільки суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, як цивільно-правового договору, то всі подальші рішення, пов`язані з передачею, оформленням та реєстрацією таких прав, також підлягають визнанню недійсними зі скасуванням їх державної реєстрації, так як вони спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який сторони мали до вчинення правочину.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу представника приватного виконавця Куземченка А. С. - адвоката Прибильського В. Г. задоволено. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Куземченка А. С. судові витрати у справі у розмірі 8 172 грн.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу, не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсними електронних торгів по лоту № 423057, які проведені 22 червня 2020 року ДП «СЕТАМ», визнання недійсним протоколу № 486016 проведення вищевказаних електронних торгів, визнання недійсним акту про передачу майна (нерухомого майна за лотом № 423057) стягувачу у рахунок погашення боргу, складеного 23 вересня 2020 року приватним виконавцем Куземченком А. С., не призвели б до захисту прав позивача та не відповідають належному способу захисту в цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
 
Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, п. 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, п. 52).
Позивачем ОСОБА_1 також завлено позовні вимоги про скасування нотаріально посвідчених свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, за №№ 617, 618, 619, із скасуваням записів про проведену державну реєстрацію права власності. 
 
Обґрунтовуючи ці позовні вимоги, позивач посилався на те, що торги проведені за наявності обтяження щодо спірного майна, внесеного до Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна державним виконавцем під час виконання ухвали Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, та ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року про заборону (зупиненння) реалізації майна за лотом № 423057 з продажу спірного нерухомого майна, в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком № 2831/5 (розділ XI), організатор торгів: ДП «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили.
 
Однак, вказані доводи не свідчать про порушення прав позивача ОСОБА_1 та не можуть бути правовою підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки згідно з Порядком № 2831/5 та Законом України «Про виконавче провадження» наявність арештів, заборон та обтяжень, не перешкоджає проведенню торгів та не є підставою для їх зупинення.
 
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 923/971/19 вказано, що продаж майна боржника з публічних торгів у виконавчому провадженні за наявності чинного його обтяження арештом у кримінальній справі може бути підставою недійсності правочину з відчуження такого майна чи визнання незаконними дій державного виконавця у виконавчому провадженні, якщо таке обтяження має вищий пріоритет, порівняно з пріоритетом іпотеки та арешту нерухомого майна, що накладений виконавцем у межах виконавчого провадження (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17. У протилежному випадку судовий арешт майна може бути несправедливо використаний на шкоду іпотекодержателю та на користь іншого кредитора, чиї вимоги виникли пізніше.
 
Натомість, позивач ОСОБА_1 не довів, що обтяження нерухомого майна, накладене ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, у порядку забезпечення позову у цивільній справі № 203/1918/18, має вищий пріоритет над арештом майна, здійсненим приватним виконавцем Куземченко A. C. у рамках виконавчого провадження № 61510712.
 
Враховуючи те, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів при відчуженні спірного майна, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення його позовних вимог у частині скасування нотаріально посвідчених свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, за №№ 617, 618, 619, із скасуваням записів про проведену державну реєстрацію права власності.
 
30 березня 2023 року представник приватного Куземченка А. С. - адвокат Прибильський В. Г. подав до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення судових витрат (ухвалення додаткового рішення), в якій просив суд стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
 
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року заяву представника приватного виконавця Куземченка А. С. - адвоката Прибильського В. Г. про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Куземченка А. С. судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 20 000 грн.
 
Додаткове судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції приватний виконавець Куземченко А. С. повідомив, що докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України). 
 
Заяву про стягнення судових витрат (ухвалення додаткового рішення) подано до суду 30 березня 2023 року, тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а тому така заява підлягає розгляду по суті.
 
Судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу приватним виконавцем Куземченко А. С. підтверджуються укладеним між приватним виконавцем Куземченко А. С. та адвокатом Прибильським В. Г. договором про надання правової допомоги від 05 січня 2023 року № 05-01-23П, складеним ними актом надання послуг № 29/03 від 29 березня 2023 року, згідно з яким нараховано витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн (2 500 грн - правовий аналіз рішення суду першої інстанції, надання усної консультації та розробка формування правової позиції щодо оскарження рішення суду, на що витрачено 2 години; 2 500 грн - аналіз судової практики з аналогічних правовідносин, на що витрачено 2 години; 7 500 грн - підготовка (написання, формування пакету документів для подачі в суд) апеляційної скарги на рішення суду, на що витрачено 6 годин; 3 125 грн - участь у судових засіданнях, на що витрачено 2,5 години; 1 250 грн - підготовка клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції та щодо витрат на професійну правничу допомогу, на що витрачено 1 година; 3 125 грн - підготовка заяви про стягнення судових витрат, на що витрачено 2,5 години).
 
Оскільки апеляційну скаргу представника приватного виконавця Куземченка А. С. - адвоката Прибильського В. Г. задоволено, то враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, а також скасувати додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення з нього судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, у розмірі 16 875 грн.
 
Касаційні скарги подані на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтовані тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 330/1852/16, від 09 червня 2020 року у справі № 912/1315/19, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 тощо, а також - не дослідив зібрані у справі докази.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року та витребувано матеріали справи із Софіївського районного суду Дніпропетровської області.
 
20 червня 2023 року справа № 193/182/21 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив та дав належну правову оцінку обставинам справи, внаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, натомість апеляційний суд не звернув увагу на те, що застосовані ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року заходи забезпечення позову продовжують свою, оскільки судове рішення, в рамках якого вони вживалися, до цього часу залишилося не виконаним. На момент виставлення арештованого майна на реалізацію на електронних торгах, продовжувала діяти заборона щодо відчуження спірного нерухомого майна, однак приватний виконавець Куземченка А. С., діючи недобросовісно, будучи обізнаним про накладений ухвалою суду арешт щодо спірного майна, виставив його на торги, за правилами яких, через відсутність бажаючих його купити, згідно оскаржуваного акту передав його у власність іншого стягувача ОСОБА_2 .
 
В контексті спірних правовідносин заборона вчиняти дії з майном, здійснена судом задовго до накладення арешту стосовно цього майна приватним виконавцем, у цьому конкретному випадку виконувала функцію забезпечення позову та мала вищий пріоритет до набуття рішенням у справі законної сили та подальшого його примусового виконання.
 
Повернення предмета недійсного правочину (спірного нерухомого майна) у власність боржника ОСОБА_3 створить можливість законної реалізації ОСОБА_1 його прав на повернення боргу за рахунок цього майна божника.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року мотивована тим, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд не врахував конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та безпідставно стягнув з нього на користь приватного виконавця Куземченка А. С. судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі у розмірі 16 875 грн, з яких: 2 500 грн за правовий аналіз рішення суду першої інстанції, надання усної консультації та розробку формування правової позиції щодо оскарження рішення суду; 2 500 грн за аналіз судової практики з аналогічних правовідносин; 7 500 грн за підготовку (написання, формування пакету документів для подачі в суд) апеляційної скарги на рішення суду; 1 250 грн за підготовку клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції та щодо витрат на професійну правничу допомогу; 3 125 грн за підготовку заяви про стягнення судових витрат.
 
Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги
 
У липні 2023 року представник приватного виконавця Куземченка А. С. - адвокат Прибильський В. Г. подав до Верховного Суду відзиви на касаційні скарги, в яких просить залишити їх без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 травня 2019 року у справі № 203/1918/18, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12 травня 2017 року у розмірі 2 000 000 грн, проценти за період з 01 липня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 264 958,91 грн, три проценти річних в сумі 54 904 грн, інфляційні втрати в сумі 194 000 грн , що в сумі складає 2 513 862,91 грн (т.1 а.с.25-34).
 
На виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 203/1918/18 від 06 квітня 2020 року, який пред`явлено до виконання і 16 квітня 2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито відповідне виконавче провадження № НОМЕР_3 (т.1 а.с.35).
 
У порядку забезпечення позову у цивільній справі № 203/1918/18, ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року було накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_3 , зокрема на нежитлову будівлю - механічний тік з обладнанням, розташовану по АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю - зерносклад, сушарка, по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (т.1 а.с.21-24).
 
На виконання зазначеної ухвали суду, 22 червня 2018 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник І. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відповідні обтяження на все вищевказане майно ОСОБА_3 (т.1 а.с.80-85).
 
Під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2 513 862,91 грн з`ясовано, що все перелічене вище нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , було описане та арештоване відповідно до постанови приватного виконавця Куземченка А. С. від 11 березня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 (т.1 а.с.37-43, 44-48). 
 
З копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4, відкритого 10 березня 2020 року приватним виконавцем Куземченком А. С., встановлено, що 13 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 6 000 000 грн, які останній повинен був повернути через три дні, тобто не пізніше 16 січня 2020 року (т.2 а.с.14).
 
Через невиконання умов цього договору 20 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А. А. видано  виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та витрат у зв`язку з вчиненням цього напису в сумі 6 008 000 грн, з яким ОСОБА_2 надалі звернувся 10 березня 2020 року до приватного виконавця Куземченка А. С. для його виконання (т.2 а.с.11-12, 14).
 
Після відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим написом, 11 березня 2020 року приватний виконавець Куземченко А. С. виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , зокрема нежитлової будівлі - механічного току з обладнанням, розташованого по АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі - зерноскладу, сушарки, по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1,7228 га, кадастровий номер  1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (т.2 а.с.19).
 
В подальшому, після одержання висновків про вартість арештованого майна, приватний виконавець Куземченко А. С. сформував та направив до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію цього арештованого майна (т.2 а.с.20-23).
 
На веб-сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано оголошення про проведення 21 квітня 2020 року аукціону з продажу арештованого майна за лотом № 412145 зі стартовою ціною 4 893 883,28 грн, однак вони не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів (т.1 а.с.68).
 
Другі торги щодо майна боржника ОСОБА_3 були призначені на 22 травня 2020 року за лотом № 418250 зі стартовою ціною 4 159 800,79 грн, однак, як вбачається з протоколу № 481056 від 22 травня 2020 року, ці торги також не відбулися з тих самих підстав (т.1 а.с.69).
 
На веб-сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано оголошення про проведення 22 червня 2020 року останнього, третього аукціону з продажу арештованого майна за лотом № 423057 зі стартовою ціною 3 425 718,30 грн.
 
30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Куземченка А. С., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця від 11 березня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 61510712, якою було описано та арештовано майно ОСОБА_3 .
 
У порядку забезпечення вищевказаного позову, за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у адміністративній справі №160/4779/20 було заборонено (зупинено) реалізацію майна: номер лоту 423057 - нежитлова будівля - механічний ток площею 790,2 кв. м з обладнанням (9 позицій) за адресою АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля - зерносклад площею 1 267,0 кв. м, сушарка 57,5 кв. м за адресою АДРЕСА_3 ); земельна ділянка площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за адресою 3 (Дніпропетровська область, Софіївський район, Нововасилівська сільська рада), стартова ціна 3 425 718,30 грн, в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком № 2831/5, організатор торгів: ДП «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили (т.1 а.с.54-58).
 
Натомість, за інформацією щодо проведення торгів відносно лоту № 423057, дані торги ДП «СЕТАМ» зупинені не були, проведені, але через відсутність бажаючих придбати нерухоме майно, ці торги, згідно з протоколом № 486016 від 22 червня 2020 року визнані такими, що не відбулися (т.1 а.с.70).
 
У зв`язку з нереалізацією майна на третіх електронних торгах, відповідно до частин шостої-дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Куземченко А. С. запропонував стягувачу ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 залишити собі нереалізоване майно, на що останній погодився.
 
23 вересня 2020 року приватний виконавець Куземченко A. C. виніс постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та склав відповідний акт (т.2 а.с.25-27).
 
На підставі вищевказаного акта державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л. А. 29 вересня 2020 року видані свідоцтва за реєстраційними №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 619 про право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - механічного току площею 790,2 кв. м з обладнанням, що розташована по АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю - зерноскладу площею 1267,0 кв. м, сушарки площею 57,5 кв. м по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області ( т.1 а.с.86-88).
 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 160/4779/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Згідно з ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , у зв`язку з пропуском без поважних причин строків апеляційного оскарження, а постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 березня 2021 року вказана ухвала суду апеляційної інстанції залишена без змін.
 
Правомірність прийняття постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яка винесена 23 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 61510712, була також предметом спору у іншій адміністративній справі № 160/15969/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Куземченка А. С, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови, за результатом розгляду якої Дніпропетровський окружний адміністративний суд 11 лютого 2021 року ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем обраний неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки у цих правовідносинах оспорювана постанова є реалізованою (оформлено право власності на спірне майно) та навіть її скасування не може призвести до ефективного захисту права у цих правовідносинах.
 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року скасовано та закрито провадження у справі № 160/15969/20, оскільки вона не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, роз`яснено право на звернення до суду цивільної юрисдикції для вирішення спірних правовідносин.
 
2.   Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення апеляційного суду не відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
В пунктах 1-4 частини другої статті 16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
 
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових        осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.
 
Зазначений висновок узгоджується зі статями 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, згідно з якими публічні торги належать до договорів купівлі-продажу.
 
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
 
Разом з тим, оскільки згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.
 
У постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року (провадження            № 6-174цс12), постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 677/994/16-ц (провадження № 61-7408св20) зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з положеннями статей 650, 655 та частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті цього Кодексу).
 
Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс16, постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17 при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог щодо порядку проведення електронних торгів та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
 
Подібні правові висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 330/1852/16, від 09 червня 2020 року у справі № 912/1315/19, на які містяться посилання в рішенні суду першої інстанції, а також в касаційній скарзі  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року.
 
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
 
Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
При цьому наявність підстав для визнання торгів недійсними має встановлюватися судом на момент їх проведення, а не за наслідком оформлення результатів торгів.
 
Враховуючи викладене, висновки апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу, не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що згідно з Порядком № 2831/5 та Законом України «Про виконавче провадження» наявність арештів, заборон та обтяжень, не перешкоджає проведенню торгів та не є підставою для їх зупинення.
 
Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
 
Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
 
При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
 
Верховний Суд України у постанові по справі № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, а примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
 
Правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.
 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц, у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 373/101/18-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20, від 11 березня 2020 року у справі № 404/6619/17.
 
В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно чи заборону вчиняти дії, направлені на його відчуження, відповідний правочин може визнаватися недійсним. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про забезпечення позову таким шляхом на момент укладання правочину ще не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
 
Відповідно до частини перша статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.
 
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом (абзац другий частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до пункту 2 розділу XІ Порядку № 2831/5 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна; зупинення вчинення виконавчих дій у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження»; відкладення проведення виконавчих дій; зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, відкладення проведення виконавчих дій; наявність технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, виключно на період відновлення її працездатності.
 
У разі надходження постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій або постанови про відкладення проведення виконавчих дій Організатор зобов`язаний негайно зупинити електронні торги (торги за фіксованою ціною) та поновити їх при одержанні постанови виконавця про продовження примусового виконання рішення чи закінчення строку відкладення виконавчих дій. У постанові виконавця в обов`язковому порядку зазначається номер лота, електронні торги щодо реалізації якого підлягають зупиненню або відновленню.
 
Згідно з абзацом першим пункту 3 розділу XІ Порядку № 2831/5 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за наявності підстав, визначених у пункті 2 цього розділу, організатор негайно зупиняє електронні торги (торги за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом, про що складає акт про зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) з фіксацією підстави та рішення про їх зупинення. З моменту зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом строки електронних торгів автоматично зупиняються.
 
Встановивши, що спірне нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 перебувало під арештом, накладеним ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 червня 2018 року у цивільній справі № 203/1918/18 з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, однак 22 червня 2020 року було реалізоване на спірних електронних торгах, в той час, як ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у адміністративній справі № 160/4779/20 було заборонено (зупинено) реалізацію цього самого майна, в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком № 2831/5, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки оспорювані електронні торги порушують його права і законні інтереси, а також - проведені з порушенням вимог щодо порядку проведення електронних торгів та інших норм законодавства.
 
Однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув увагу на вищевказані обставини, що оспорювані електронні торги були проведені 22 червня 2020 року всупереч забороні, встановленій ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року про забезпечення позову в адміністративній справі № 160/4779/20. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Натомість, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, на які послався місцевий суд в своєму рішенні, а також заявник у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову. Тобто заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є обґрунтованими.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки апеляційний суд не спростував належним чином обставин, встановлених місцевим судом, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, то оскаржувана постанова апеляційного суду по суті спору підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
З урахуванням того, що колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, то скасуванню підлягає і додаткова постанова цього суду від 11 квітня 2023 рокуяк невід`ємна частина судового рішення суду апеляційної інстанції, яким спір вирішено по суті. 
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У відзивах на касаційні скарги представник приватного виконавця Куземченка А. С. - адвокат Прибильський В. Г. просив вирішити питання про розподіл судових витрат, а в серпні 2023 року подав до Верховного Суду заяви, в яких просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Куземченка А. С. судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 750 грн.
 
Оскільки Верховний Суд задовольнив касаційні скарги позивача, а оскаржувані судові рішення апеляційного суду скасував та залишив в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, то вищевказані заяви представника приватного виконавця Куземченка А. С. - адвоката Прибильського В. Г. задоволенню не підлягають. 
 
За подання касаційної скарги на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року ОСОБА_1 сплатив 10 896 грн, які підлягають стягненню з відповідачів ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного виконавця Куземченка А. С. на його користь в рівних частинах по 2 724 грн з кожного.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року та додаткову постанову цього суду від 11 квітня 2023 року скасувати, рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року залишити в силі.
 
У задоволенні заяв представника приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича - адвоката Прибильського Віталія Геннадійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відмовити.
 
Стягнути з державного підприємства «СЕТАМ» на користь ОСОБА_1 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.
 
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича на користь ОСОБА_1 2 724  (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.
 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.
 
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович