Справа № 344/21184/23 
Провадження № 22-ц/4808/1280/24 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» - Кардаш О.А. на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2024 року, у складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання,
в с т а н о в и в:
В листопаді 2023 року представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 29 426,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №17 від 26.01.2010. Позивач надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , в якій проживає відповідач та відповідно є споживачем.
Боржник свої зобов`язання, як споживач виконував не належним чином, у зв`язку з чим, станом на 01.10.2023 має заборгованість з оплати за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2024 року позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 23303,66 грн заборгованості за послуги з теплопостачання.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ДПМ «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини та недоведені обставини, що мають значення для справи.
Між апелянтом (позивачем) та відповідачем є фактичні договірні відносини щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги.
Вважає, що суд першої інстанції не роз`яснив в чому полягає безпідставність нарахувань боргу з жовтня по грудень 2020 року у сумі 6122,44 грн і чому у цій частині суд відмовив у задоволенні позову.
Відповідачем та його представником не було надано жодних додаткових розрахунків, які б підтверджували їхні мотиви щодо відмови у позові, також не надано інших доказів, які б підтверджували неправильність нарахувань ДМП «ІФТКЕ» за послуги теплопостачання у квартирі відповідача. Нарахування у квартирі здійснювались згідно встановлених норм та тарифів, жодних фактів, які б спростовували правильність таких нарахувань не надано, також не надано доказів, які б підтверджували ненадання або неякісне надання послуг теплопостачання, тому підстав для перерахунку вартості послуг немає.
Зазначає, що з 1 жовтня 2019 року при проведенні нарахувань за послуги теплопостачання ДМП «ІФТКЕ» не відображав інформацію про наявну у абонента пільгу та оплата за послуги нараховувалась в повному обсязі. Твердження суду про те, що нарахування повинні були проводитись із нарахуванням пільги не відповідають законодавству.
Позивач ДМП «ІФТКЕ» не має відношення до розподілу та нарахування пільг та є лише виконавцем послуг, який за законом має право отримати плату за надання послуг теплопостачання в повному обсязі.
Також зазначає, що відносини, які виникли між споживачем та надавачами пільг і порядку їх розподілу не стосуються ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». І те, що кошти були помилково направлені на іншу організацію не є виною позивача, як виконавця послуг та не може бути підставою для відмови у позові у частині нарахувань, які проводились у 2020 році. Відповідач повинен був сплатити свою частину коштів, різницю вартості послуг, які не покриваються пільгою, згідно отриманого рахунку, однак цим обов`язком відповідач нехтував.
Крім того, суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 29426,10 грн, судовий збір у розмірі 2 684 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не спростовано розрахунку заборгованості позивача за період з січня 2021 року по квітень 2023 року, оплати мали місце фактично лише за рахунок нарахованих пільг, відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 23 303 гривні 66 копійок підлягають до задоволення.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010.
Відповідно до розрахунку боргу за теплоенергію, складеного ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.04.2024 ОСОБА_1 нараховано заборгованість у сумі 29 426,10 грн за період з жовтня 2020 по квітень 2023 року.
Відповідач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, з 31.01.2005 користується пільгами на житло та комунальні послуги згідно ст. 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема 75-процентною знижкою плати за користування житлом та комунальними послугами в межах норм, передбачених законодавством. З 18.07.2011 ці пільги поширюються на його дружину.
Відповідно до п. 2 Загальних положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 централізоване опалення – це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
У п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
У разі звернення споживача, який не має субсидії на оплату послуги з централізованого опалення, із заявою про надання розстрочки виконавець такої послуги у платіжному документі передбачає графи для зазначення 50 відсотків нарахованої плати за послугу з централізованого опалення протягом опалювального періоду та графи для зазначення розрахованої і розподіленої рівними частинами протягом кожного місяця міжопалювального періоду суми неоплачених 50 відсотків нарахованої плати за таку послугу.
Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору
За положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, виконавець виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а споживач зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або Законом.
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Проте, всупереч вимогам ст. 526 ЦК України та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідач не виконував зобов`язання з оплати за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд правильно стягнув на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоведеною заборгованість в сумі 6 122,44 грн з жовтня 2020 по грудень 2020 року.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають 75-відсоткову знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією й іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб у межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75% знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).
Відповідно до п. 7 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373, Виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ Ощадбанк на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ Ощадбанк договору (далі - рахунок для виплати пільг). За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовтня (15 травня), але не пізніше 15 жовтня 2022 року, у якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального) сезону.
Пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що  ОСОБА_1 знаходиться у на обліку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пільгу на оплату житлово-комунальних послуг як учасник бойових дій. 
Згідно службової записки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» виплата пільг із зазначеними сумами ОСОБА_1 проводилась у грошовій безготівковій формі через АТ « Ощадбанк» за період з 21.01.2021 по 26.01.2023
Разом з тим, згідно даних Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради ( а.с. 64-65), відповідачу нараховано пільги на теплопостачання, зокрема за жовтень 2020 рік – 505,10 грн ( в цілому 875,25 грн), за листопад - 906,27 грн ( в цілому 1 286,55 грн), грудень 2020 року - 1 211, 54 грн ( в цілому 1 5 91,82 грн) та січень 2021 року – 1 211, 54 грн ( в цілому 1663, 25 грн).
Відповідачем ОСОБА_2 надано суду рахунки за централізоване опалення за листопад 2020 року від двох постачальників, а саме: від ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» в сумі 13 322,97 грн, де зазначено про оплату 875,85 грн, пільга учасник бойових дій 75 %- 2 ч., та від ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» за листопад 2020 року за опалення - 2 505,70 грн, пільги - 0,00 ( а.с. 49). Також надано рахунок від ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» - за грудень 2020 – 6 122,44 грн.
Проте, відповідно до даних АТ « Державний ощадний банк України», що надані на запит суду, за звітний період з жовтня по грудень 2020 року від Мінсоціполітики за постачання теплової енергії мало місце зарахування ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» – жовтень 2010 року – 881,98 грн ( 02.11.2020), листопад 2020 року – 1291,18 грн; а також зарахування до «Івано-Франківськтеплокомуненерго» ДМП « Івано-Франківськтеплоенерго» - 1598,58 грн. 
Отже, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що плата за централізоване теплопостачання нараховувалась без врахуванням пільг, пільги на оплату послуг нараховувались і сплачувались Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради як на ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», так і ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», а в доказах, наданих ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» щодо нарахування за опалення за жовтень-грудень 2020 року включно, відсутні дані про пільги та оплату пільги через АТ «Ощадбанк». Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог у частині стягнення боргу в сумі 6122,44 грн. 
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив питання про розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» - Кардаш О.А. залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2024 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                               О.О. Томин