Номер провадження: 33/813/1940/24
Справа № 509/1560/24 
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
за участю: 
секретаря судового засідання - Тьосової Я.В., 
захисника - Скрипник Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Задорожньої В.О. на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.06.2024 року, якою: 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Цією ж постановою закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. 
Згідно з оскарженою постановою, 09.03.2024 року, о 18:00 год., ОСОБА_1 на автодорозі «М-1620» АДРЕСА_2, керував автомобілем «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп?яніння згідно показників алкотестеру «Драгер», результат якого позитивний та становив 1,88 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Крім того, цього ж дня, 09.03.2024 року, о 18:00 год. ОСОБА_1 на автодорозі «М-1620» АДРЕСА_2, керуючи автомобілем «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілями, що рухалися, а саме з автомобілем «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , з автомобілем «ЗАЗ Део», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_5 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. 
Не погоджуючись із постановою судді, захисник Задорожня В.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Захисник вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не надав оцінки порушенням порядку огляду особи на стан сп?яніння та не зазначення в протоколі жодних ознак сп?яніння. Захисник вважає, що вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп?яніння без фактичного встановлення ознак сп?яніння є безпідставною, та не породжує у водія обов`язку проходити такий огляд. 
Також, захисник стверджує про неврахування судом неналежного проведення відео фіксації патрульним, оскільки порушена її безперервність та в проміжках працівники поліції могли здійснювати моральний тиск на ОСОБА_1 ,
Крім того, захисник вказує на не роз`яснення працівниками поліції прав ОСОБА_1 передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. 
Рішення місцевого суду в частині закриття провадження відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП захисник не оскаржує. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1  та захисника Задорожньої В.О., які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.
При цьому, захисник Задорожня В.О. надіслала до апеляційного суду повідомлення про неможливість її участі в судовому засіданні, у зв`язку із значною віддаленість від суду, оголошеними повітряними тривогами та перебоями з електропостачанням, та зазначила, що захист ОСОБА_1 буде здійснювати інший захисник Скрипник Д.О., з якою узгоджена правова позиція захисту. 
У судовому засіданні апеляційного суду захисник Скрипник Д.О. підтвердила, що ОСОБА_1 сповіщений про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися до суду, вважала можливим розгляд справи без його відсутністю. 
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог апеляційної скарги вбачається, що захисник висновки судді місцевого суду про прийняття судового рішення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП не оскаржує. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ААД №165189 від 09.03.2024 року, ОСОБА_1 09.03.2024 року, о 18:00 год., на автодорозі «М-1620» АДРЕСА_2, керував автомобілем «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп?яніння згідно показників алкотестеру «Драгер», результат якого позитивний та становив 1,88 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 , в якому останній власноручно зазначив, що «випив пиво». 
Із відеозаписів з боді-камер поліцейських вбачається добровільне проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, за допомогою приладу «Drager», показники якого зафіксували - 1,88 ‰. 
Проти результатів проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував. 
Із відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що випив стакан горілки. 
Крім того, із відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, зачитали зміст складеного стосовно нього протоколу, який він добровільно підписав без зауважень. 
Таким чином, слід констатувати, що з відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 09.03.2024 року, зокрема проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння та встановлений факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння. 
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксований саме ОСОБА_1 за подій, які відбувались 09.03.2024 року, зокрема його спілкування з працівниками патрульної поліції.
Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ,  з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи. 
При цьому, апеляційний суд наголошує, що в даній конкретній ситуації, вказане апелянтом порушення принципу безперервності відео фіксації, жодним чином не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, в  сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити всі обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.
Апеляційний суд критично відноситься до доводів захисника щодо здійснення працівниками поліції психологічного впливу на ОСОБА_1 , оскільки вони спростовуються відеозаписом події та змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який останній підписав без зауважень.
Не міститься інформації щодо незаконних дій працівників поліції і в поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів судової справи. 
Відповідно до роздруківки тесту огляду  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager» встановлено результати 1,88 ‰. 
Згідно акта огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів зафіксовані результати огляду ОСОБА_1 - проба позитивна 1,88 ‰ (а.с.5).
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що відеозапис з місця події, результати газоаналізатора «Drager» та акт огляду на стан алкогольного сп?яніння беззаперечно підтверджують викладені в протоколі відомості та поза розумним сумнівом доводять вину правопорушника у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника про те, що суддя місцевого суду не надав оцінки порушенням порядку огляду особи на стан сп?яніння; не зазначення в протоколі жодних ознак сп?яніння, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_1 притягується до відповідальності за порушення п.2.9 «а» ПДР України, тобто за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а не за п.2.5 ПДР України. Тому, в даному випадку, законодавством не передбачено обов`язкового зазначення ознак у особи алкогольного сп`яніння, оскільки у передбаченому законом порядку встановлений факт керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння. 
Апеляційний суд критично відноситься до доводів захисника про те, що вимога поліцейського щодо проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп?яніння без фактичного встановлення ознак сп`яніння є безпідставною, та ніби не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох автомобілів, відповідно останній на вимогу працівника поліції був зобов`язаний пройти вказаний огляд. 
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено його права, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки своїм підписом в протоколі останній підтвердив, зокрема й те, що йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, захисником не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, місцевий суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді даної справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Задорожньої В.О. - залишити без задоволення. 
Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.06.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду     Р.І. Котелевський