Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 р. 	Справа № 520/28601/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/28601/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1                     
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 547 від 09.05.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 »;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати премії як частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити премію як частину грошового забезпечення та додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідач не виплатив позивачу премію, як частину грошової допомоги, за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 включно у зв`язку з Наказом № 547 від 09.05.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 , такі дії, на думку позивача, є протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 520/28601/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції як на початку рішення, так і в резолютивній частині зазначив в якості відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, дійсним відповідачем по справі була саме військова частина НОМЕР_1 . Зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано сам бойовий наказ № 237/дск/кп, який, нібито, відмовився виконувати ОСОБА_1 , що, на думку позивача, унеможливлює надання належної правової оцінки зазначеним діям. Наголошує, що в ході проведення заходів із приводу притягнення ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не дотримано строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, адже Наказ командира військової частини НОМЕР_1 547«Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 » був виданий від 09.05.2022, а начебто відмова від убуття на пост візуального спостереження та рапорт були датовані 15.04.2022 року. Вказує, що наведений в п. 5 перелік підстав є вичерпним та не передбачає невиплати премії через застосування до особи одного дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України і на момент виникнення спірних правовідносин проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони.
Відповідно до рапорту командира взводу управління начальника протиповітряної оборони лейтенанта ОСОБА_2 (№128/кп від 22.04.2022) оператор радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 відкрито відмовився виконувати усний бойовий наказ №237/дск/кп від 16.04.2022, який зобов`язує його убути на пост візуального спостереження.
Командиром військової частини НОМЕР_1 були видано наказ №547 від 09.05.2022 року “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 ”. Пунктом 1 зазначеного наказу встановлено за порушення вимог статей 6, 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання бойового наказу №237/дск/кп, у відповідності до вимог статей 45, 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану. Пунктом 2 зазначеного наказу встановлено відповідно до вимог пункту 10 розпорядження Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №428/1298, солдату ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови КМ України №168, за квітень місяць 2022 року не виплачувати.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача щодо винесення Наказу №547 від 09.05.2022 та позбавлення його премії та додаткової винагороди у період з 01.04.2022 по 30.04.2022 включно, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності дій відповідача щодо винесення Наказу №547 від 09.05.2022 та позбавлення позивача премії та додаткової винагороди у період з 01.04.2022 по 30.04.2022.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999 року затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно з положеннями ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Положеннями ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту регламентовано, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з приписами абз.1 статті 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно з п.п.1,3 ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.1 ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та Законів України, Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів, наказів командирів.
Положеннями ст.83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст.86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
У відповідності до ст.97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з пунктами 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 22.04.2022 до начальника протиповітряної оборони ВЧ НОМЕР_2 надійшов рапорт командира взводу управління начальника протиповітряної оборони лейтенанта ОСОБА_2 (№128/кп від 22.04.2022).
За наслідком вищезазначеного рапорту винесено наказ від 09.05.2022 (а.с.70) про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів визначено затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 року Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
У положеннях пункту 2 Порядку наведене тлумачення таких термінів, як службова перевірка та службове розслідування. Так, під службовою перевіркою розуміється комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.
Службовим розслідуванням є комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Враховуючи зазначене вище слідує висновок, що проведення службового розслідування може бути призначено не у кожному випадку порушення виконавської дисципліни.
У розділі ІІ Порядку №608 вказані випадки, за яких службове розслідування може призначатися, і такі випадки стосуються невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до тяжких наслідків, чи завдали шкоди державі, а також в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Також, у даному розділі передбачено випадки, коли службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
 Отже, проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Вказана позиція зазначена в постанові Верховного суду від 13.06.2024 по справі №420/9472/23.
У відповідності до змісту оскаржуваного наказу, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося у зв`язку з тим, що він відмовився убувати на пост візуального спостереження, та в результаті не вибув для несення чергування згідно раніше виданого бойового наказу №237/дск/кп від 16.04.2022 року вищим командуванням. На об`єкт чергування (пост візуального спостереження) не прибув, до виконання службових обов`язків черговим поста візуального спостереження в кінцевому результаті не приступив, обов`язки виконувались попереднім черговим – солдатом ОСОБА_3 .
Також, у спірному наказі зазначено, що попри свідоме та чесне виконання обов`язків військової служби у Збройних Силах України, солдат ОСОБА_1 під час дії особливого періоду (у воєнний стан) порушив вимоги статей 6 (щодо обов`язку знати й сумлінно виконувати вимоги Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України), 11 (щодо обов`язку дотримуватись військової присяги, Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок), 16 (щодо обов`язку виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою), 30 (щодо обов`язку підлеглого військовослужбовця беззастережно виконувати накази начальника), 37 (щодо обов`язку неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін), 49 (щодо того, що військовослужбовець повинен постійно бути зразком високої культури, берегти військову честь, поважати гідність інших людей, обов`язку завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому), 127 (відповідає за точне і вчасне виконання покладених на нього обов`язків), 128 (щодо обов`язку зразково виконувати свої службові обов`язки додержуватися військової дисципліни, виконувати розпорядок дня військової частини) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; статті 4 (щодо обов`язку неухильно додержуватись законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів) Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Додатково здійснив ознаки діяння військового адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення - недбале ставлення до військової служби, за що 29 квітня 2022 року начальником протиповітряної оборони - начальником відділення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 було складено за вищевказаним фактом протокол № А1556-26 та направлено на адресу Запорізького районного суду Запорізької області для подальшого розгляду та притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця.
Неправомірні дії військовослужбовця призваного для проходження служби під час мобілізації - солдата ОСОБА_1 полягають у недбалому ставленні до військової служби (військова частина НОМЕР_1 бере участь у бойових діях з моменту введення воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).
Зв`язок невиконання солдатом ОСОБА_1 обов`язку по чергуванні на об`єктах та засобах протиповітряної оборони з сконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби - прямий.
Виною солдата ОСОБА_1 є прямий умисел - усвідомлював протиправний характер своїх діянь, передбачав настання їх протиправного наслідку і бажав їх настання, незважаючи на наслідки.
Причини та умови вчиненого правопорушення солдатом ОСОБА_1 є особиста безвідповідальність військовослужбовця халатне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, взятих на себе під час прийнятті присяги на вірність українському народу.
Зазначений вище наказ було прийнято на підставі рапорту командира взводу управління начальника протиповітряної оборони лейтенанта ОСОБА_2 про відкриту відмову солдата ОСОБА_1 виконувати усний бойовий наказ №237/дск/кп від 16.04.2022, який зобов`язує його убути на пост візуального спостереження.
При цьому, обґрунтовуючи правомірність свої дій, позивач зазначає, що він не міг 15.04.2022 виконати бойовий наказ №237/дск/кп від 16.04.2022, оскільки його ще не існувало на той момент.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суд, відповідачем надано витяг з бойового наказу №237/дск/кп.
Надаючи правову оцінку вказаним вище доводам позивача, колегія суддів зазначає, що зі змісту витягу з усного бойового наказу (вх. №237 дск/кп від 16.04.2022) вбачається, що він був виданий об 10:00 год 09.04.2022, та датою його виконання визначено 06 00 год 10.04.2022 та визначено обов`язок цілодобового ведення візуальної розвідки, зокрема, солдатом ОСОБА_1 , тобто зазначеним наказом документально зафіксовано факт доведення до позивача цього усного наказу 09.04.2022, яким було покладено на нього конкретні обов`язки, а тому доводи позивача про те, що наказ №237/дск/кп від 16.04.2022 він не міг виконати, оскільки його ще не існувало на той момент колегія суддів не бере до уваги.
Щодо доводів позивача про порушення відповідачем строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів зазначає, що ця обставина не є підставою для скасування спірного наказу.
Зазначені та інші аргументи позивача, як і про недостатню умотивованість оскарженого наказу, в аспекті спірних правовідносин ґрунтуються на помилковому тлумаченні ним законодавчих норм та правозастосовної практики і не доводять протиправність оспорюваного наказу.
Наведені позивачем доводи не спростовують фактичних обставин, які слугували підставою для прийняття спірного наказу.
Отже, враховуючи відсутність підстав для проведення службового розслідування, встановлення доведеності до позивача бойового наказу (вх. №237 дск/кп від 16.04.2022), рапорту командира взводу управління начальника протиповітряної оборони лейтенанта ОСОБА_2 про відкриту відмову солдата ОСОБА_1 виконувати усний бойовий наказ №237/дск/кп від 16.04.2022, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани прийнятий правомірно і з врахуванням всіх обставин справи.
Щодо позовних вимог в частині невиплати позивачу з 01.04.2022року по 30.04.2022року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та премії, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова № 168).
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до статей 11, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України для необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності військовослужбовці зобов`язані, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України а законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №428/1298 від 25.03.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України .
Згідно з пунктом 5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів пункт 6 Окремого доручення.
Разом із тим, згідно з пунктом 10 Окремого доручення встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, зокрема, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Таким чином, за процедурою, встановленою наведеними приписами Окремого доручення, встановлено ряд підстав для невключення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відмови військовослужбовця виконувати бойові накази (розпорядження) командира.
Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 25.03.2022 №428/1298 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Так, зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 висновується, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
При цьому позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено Окремим дорученням Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.
Відповідно до статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Як слідує з матеріалів справи, Командиром військової частини НОМЕР_1 були видано наказ №547 від 09.05.2022 року “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 ”. Пунктом 1 зазначеного наказу встановлено за порушення вимог статей 6, 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання бойового наказу №237/дск/кп, у відповідності до вимог статей 45, 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану. Пунктом 2 зазначеного наказу встановлено відповідно до вимог пункту 10 розпорядження Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №428/1298, солдату ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 Постанови КМ України №168, за квітень місяць 2022 року не виплачувати.
Зазначений вище наказ, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та визначено не виплачувати позивачу додаткову винагороду  передбачену Постановою №168 за квітень 2022 року є чинними та не скасованими у відповідному порядку.
Також, Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ “Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в квітні 2022 року” від 03.05.2022 №513. Пунктом 3 цього наказу встановлено відповідно до вимог пункту 5 розділу 16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, особовому складу військової частини НОМЕР_1 щомісячну премію за квітень місяць 2022 року не виплачувати, згідно додатку 2 до цього наказу. Під номером 56 зазначено солдата ОСОБА_1 - позбавлено у зв`язку з відмовою виконання бойового наказу. Протокол серія А1556 -26 від 29.04.2022 року.
Зазначений вище наказ позивачем в межах даної справи не оскаржується, є чинним та не скасованими у відповідному порядку.
Отже, у разі встановлення вини військовослужбовця у вчиненні дисциплінарного проступку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності, він може бути позбавлений додаткової винагороди, яка виплачується згідно з Постановою № 168 та щомісячної премії, передбаченої Порядком № 260, за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.04.2024 під час розгляду справи № 420/17256/22, провадження у якій було відкрито щодо формування правового висновку з метою вирішення питання можливості позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди (премії), згідно з Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Виходячи із наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що після встановлення відповідачем факту відмови від виконання бойового наказу, керуючись вимогами Окремого доручення, у відповідача були правові підстави для позбавлення позивача виплати додаткової винагороди за квітень 2022 року.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначення судом першої інстанції в тексті оскаржуваного рішення в якості відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена технічна помилка жодним чином не впливає на суть спірних правовідносин та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 520/28601/23 -  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий