КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/12159/2024

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                              Справа № 755/9890/23
 
09 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Рейнарт І.М.
 при секретарі            - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на  рішення  Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Романишиної І.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола Майя Дмитрівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2023 року    ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола Майя Дмитрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ). Мати ОСОБА_2 мешкала і була зареєстрована за адресою:    АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1). За життя мати заповіту не складала.  Вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 и Никифорівни. Одразу після смерті матері спадкова справа не заводиласьвнаслідоквідсутності спадкового майна.
Позивач зазначала, що з початком бойових дій  в Україні вона майже весь час знаходилась за межами м. Києва, а тому не мала можливості спілкуватися зі знайомими своєї матері. Наприкінці червня 2023 року вона на кілька днів приїхала до міста і дізналась про те, що у матері залишилось спадкове майно, яке за життяне було переведене нею на  ім`я дочки (позивача у справі), а саме: золоті прикраси, які мати поклала до одного із відділень банку і доступа до яких позивачка не має.
26 червня 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Портоли Майї Дмитрівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно. Нотаріус завів спадкову справу № 5/2023 щодо майна померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2, однак, листом від 29 червня 2023 року повідомив її про неможливість видачі свідоцтвапро право на спадщину за законом на майно померлої  ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона пропустила, встановлений статтею 1270 ЦК України, шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також нотаріус роз`яснив їй положення статті 1272 ЦК України щодо необхідності  звернення до суду  з позовом для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Посилаючись на викладене та, вважаючи, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки вона не знала про наявність спадкового майна, яке знаходиться у банку, та у зв?язку з бойовими діями через військову  агресію проти України, вона знаходилась за межами міста Києва у Західній Україні, позивач ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк терміном 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 і видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола Майя Дмитрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.
Судом першої інстанції не враховано, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 ; минув незначний строк від закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини та до її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме-2 місяця і 4 дні після закінчення строку; позивачка дізналась про спадкове майнотільки після закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, наприкінці червня 2023 року; строк, встановлений законом для прийняття спадщини, припав на повномаштабну агресію проти України, яка розпочалась 24 лютого 2022 року, а це стало причиною від`їзду позивачки майже на рік за межі міста Києва у Західну Україну.
При цьому, сторона позивача вказувала, що необхідно розглядати усі ці причини  пропуску  нею строку для  прийняття спадщини у сукупності, а не окремо одну від іншої, тому що вони пов`язані між собою.
Крім того, Верховний Суд у судовій практиці зазначає про те, що немає конкретного переліку поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а треба ураховувати конкретні обставини. На це вказав Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 671/308/20 (провадження № 61-16392св20).
Також Верховний Суд, зокрема, у постанові від 17 січня 2024 року справа № 357/10080/22 (провадження № 61-13796св23) зазначає, що сам факт повномаштабної війскової агрессії проти України, через що люди переїздили до більш небезпечних місць, є поважною причиною пропуска 6-ти місячного строку.  
Безпідставним вважає висновок суду першої інстанції про те, що необізнаність особи про наявність спадкового майна не є поважною причиною  пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що Верховний Суд з цього приводу притримується іншої позиції і вважає, що необізнаність особи про наявність спадкового майна - є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/216).
До того ж, однією із поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем вказано як незначний, усього 2 місяці, пропуск строку для прийняття спадщини.  Але суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов висновку про те, що  пропуск строку у 2 місяці хоча і є важливою причиною, але не є визначною.
Тоді як Верховний Суд у своїх постановах дотримується іншої точки зору(ухвала  від 23 січня 2024 роксправа № 752/17131/22 (провадження № 61 -166ск24), постанова від 06 березня 2023 року № 559/2112/19-ц (провадження № 61-105св23), в яких не міститься висновків про розділ причин на важливі і визначні.
Аргументи інших учасників справи:
У серпні 2024 року на адресу Київського апеляційного судунадійшов відзив на апеляційну скаргу від Київської міської ради, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
В окремо поданій заяві сторона відповідача просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що зі змістом апеляційної скарги  сторона відповідача ознайомилась лише 19 серпня 2024 року.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання Київської міської ради та продовжити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу позивачаОСОБА_1 .
Відзив обґрунтований тим, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування  поважності  причин пропуску нею шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Посилання позивачки на те, що вона не знала про  наявність у матері  майна, яким вона не розпорядилась  за життя ( ювелірних виробів) , яке знаходиться у банку, тільки через 8 місяців після смерті спадкодавця, не може бути визнано поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки істотних, непереборних, об`єктивних перешкод для подання заяви  про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк не було.
Крім того, війна і вимушений від`їзд позивачки на рік за межі Києва не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є законним та обґрунтованим,  доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судомпершої інстанції  норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача  ОСОБА_1  - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.
Відповідач Київська міська рада та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола Майя Дмитрівна участь своїх представників в судове засіданні не забезпечили. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника відповідача Київської міської ради, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Партоли Майї Дмитрівни.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що   ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії      НОМЕР_1 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 жовтня 2022 року, про що зроблено відповідний актовий запис                        № 1899 (а.с. 14).
На день смерті  ОСОБА_2  в шлюбі не перебувала, її чоловік  ОСОБА_5 помер ще до смерті ОСОБА_2 , понад 12 років тому. 
Заповіт від імені спадкодавця не складався.
Спадкоємцем першої чергиза законом після смерті  ОСОБА_2  є її дочка  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 80).
Спадкодавець ОСОБА_2 мешкала і була зареєстрована на день смерті за адресою:    АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_1).
За відомостями Відділу з питань реєстрації місця  місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, зареєстрованим місцем проживання  ОСОБА_1 є адреса:    АДРЕСА_2 (а.с. 15).
Із листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Портоли Майї Дмитрівни №38/02-14 від 29 червня 2023 року вбачається, що 29 червня 2023 року    ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Портоли Майї Дмитрівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Партолою М.Д. заведено спадкову справу № 5/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .
Вказаним листом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола М.Д. повідомила ОСОБА_1 про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме: не подано заяву про прийняття спадщини, що передбачено ст. 1269 Цивільного кодексу України, та відсутні докази про фактичне її прийняття.
Роз?яснено, що увідповідності до ст. 1272 Цивільного кодексу України,  ОСОБА_1 маєправо звернутися до районного суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 12).
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач  ОСОБА_1 посилалась на те, щовона дізналась про спадщинуу виді золотих прикрас, які мати поклала до одного із відділень банку, тільки після закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, наприкінці червня 2023 року;строк встановлений законом для прийняття спадщини припав на повномаштабну агресію проти України, яка розпочалась 24 лютого 2022 року, а це стало причиною від`їзду позивачки майже на рік за межі міста Києва у Західну Україну.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Партола Майя Дмитрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачка не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання  нею заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, причини, на які посилалась позивач як на підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними , тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак, не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі                   № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, наявність неприязних стосунків, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тощо.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення до нотаріуса  із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі                                          № 754/3327/22).
Фактичні обставини, встановлені судом, свідчать про те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ).
Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті  ОСОБА_2  є її донька ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час судового розгляду справи сторона позивача підтвердила, що за життя  спадкодавиця ОСОБА_2 (мати позивачки) розпорядилась своїм майном, переоформивши його на доньку ОСОБА_1 (позивача у справі). Вважаючи, що відсутнє спадкове майно, яке належало матері на день смерті, позивач ОСОБА_1 в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини (21 жовтня 2022 року) не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Разом з тим, як зазначає позивач, наприкінці червня 2023 року вона зі слів знайомої матері дізналась про спадок у вигляді золотих прикрас, які мати поклала до одного із відділень банку і доступу до яких вона не має, тому 29 червня 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Портоли Майї Дмитрівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Партолою М.Д. заведено спадкову справу № 5/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак повідомлено ОСОБА_1 про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що нею пропущено встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме: не подано заяву про прийняття спадщини, що передбачено ст. 1269 Цивільного кодексу України, та відсутні докази про фактичне її прийняття.
Обгрунтовуючи поважність причин пропуску, визначеного частиною 1 статті 1270 ЦК України, строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 посилалась на необізнаність про наявність спадкового майна, про яке вона дізналась лише наприкінці червня 2023 року, та перебування з початку війни за межами міста Києва у Західній Україні у зв`язку з бойовими діями.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивачка, зазначаючи про перебування за межами міста Києва до червня 2023 року, не надала доказів взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи, доказів найму нею квартири для проживання у Західній Україні. Також позивач не зазначила, які існували перешкоди у поданні заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку,як за місцем відкриття спадщини, враховуючи відсутність у Києві активних бойових дій на момент відкриття спадщини (відповідно до додатку наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022р. № 309 (перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією), датою початку бойових дій в місті Києві є 24 лютого 2022 року, а датою завершення бойових дій є 30 березня 2022року), так і у Західній Україні шляхом направлення поштовим зв`язком чи електронним повідомленням відповідно до п.п. 2.1., 3.5. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Позивачка, стверджуючи про те, що вона лише наприкінці червня 2023 року від знайомої матері  дізналась про наявність  у матері  спадкового майна- золотих прикрас, які знаходять у банку, клопотання про виклик даної особи для допиту як свідка на підтвердження зазначених обставин під час судового розгляду справи не заявляла, як і не надала доказів наявності спадщини після померлої матері.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_2 померла     ІНФОРМАЦІЯ_1 , а  ОСОБА_1 , яка була обізнана про смерть матері, звернулася до приватного нотаріуса із заявою проприйняття спадщини після її смерті лише 29 червня 2023року (шестимісячний строк на прийняття спадщини сплив 21 квітня 2023 року), тобто, з пропуском встановленого статтею 1270 ЦК України строку, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачкою у позовній заяві причинам пропуску зазначеного строку(необізнаність про наявність спадкового майна, перебування за межами міста Києва), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних підстав для визначення  ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті   ОСОБА_2 .
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведеніОСОБА_1  обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Доводи позивача про те, що пропуск строку для прийняття спадщини є незначним, були предметом перевірки судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавство пов`язує наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з поважністю причин пропуску строку, які у цій справі не встановлені та жодними доказами не підтверджені. Під час розгляду справи належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала.
Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції у справі, яка переглядається, відповідної судової практики Верховного Суду, що зазначена в апеляційній скарзі, оскільки у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводипозивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вонине підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення  Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складеного 12 вересня 2024 року.

 
Головуючий                                       Судді: