ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3374/24                                                Головуючий суддя І інстанції Васильєва Н. М.
Провадження № 33/818/1237/24                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року                                                         м.Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника Калиниченка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Калиниченка О.В. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 03 червня 2024 року о 23-35 год. в м. Харкові, по вул. Москалівській, буд. 131 А, керувала транспортним засобом Chery Tiggo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest та у КНП ХОР ОНКЛ відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не недана їм належна оцінка. Зокрема, на думку сторони захисту, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що працівниками поліції фактично не було зупинено автомобіль ОСОБА_1 , а також відомості протоколу про адміністративну відповідальність не відповідають дійсності оскільки час події зазначено не вірно. 
У зв`язку з чим, просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні захисник підтримав подану апеляційну скаргу та надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі пояснення. Крім того, захисником було надані суду апеляційної інстанції письмові пояснення ОСОБА_1 , яка просила суд закрити адміністративне провадження відносно неї у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення. У своїх поясненнях ОСОБА_1 посилалась на те, що працівники поліції не зупиняли її автомобіль, що, на її думку, обумовлює незаконність вимог щодо проведення огляду на стан сп`яніння. Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначає, що не відмовлялась від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а дії працівників поліції відносно неї вважає принизливими, оскільки вона не має такого обов`язку як дихати в бік працівника поліції з метою встановлення службовою особою такої ознаки алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. Разом з тим, зазначила, що працівниками поліції не було забезпечено її право на захист та не викликано адвоката на місце події у зв`язку із дією комендантської години.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: 
відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №902478 від 03.06.2024 року, в якому зазначено факт керування 03 червня 2024 року о 23-35 год. в м. Харкові, по вул. Москалівській, буд. 131 А, транспортним засобом Chery Tiggo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest та у КНП ХОР ОНКЛ відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №902478 від 03.06.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмова», що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, однак ОСОБА_1 відмовилась від підпису у цьому протоколі (а.с.1);
Відомостями довідки УПП в Харківській області ДПП встановлено, що ОСОБА_1 отримала водійське посвідчення НОМЕР_2 від 22.10.2022 року (а.с.6);
Відповідно до відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.06.2024 встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із її відмовою у проведенні такого огляду (а.с.7);
З відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за позначеннями в графі вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не проводився через її відмову;
Відомостями рапорту інспектора УПП в Харківській області встановлено, що під час патрулювання за адресою м. Харків, вул Москалівська 131А було зупинено транспортний засіб д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота поведінка, що не відповідає обстановці. На вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовилась. Водія було відсторонено від керування, автомобіль залишено на місці зупинки без порушень ПДР (а.с. 9). 
З відомостей відеозапису фіксації обставин правопорушення, наданих УПП в Харківській області (додаток до протоколу ААД№902478 від 03.06.2024 (а.с. 5) вбачається, що 02.06.2024 року 23год 35 хв на зустріч автомобілю патрульної поліції рухається автомобіль, який після включення проблискових маячків на автомобілі працівників поліції здійснив зупинку біля узбіччя.
Працівники поліції, під`їхавши до вказаного автомобілю повідомили водія, що на той час діяла комендантська година та попросили надати на огляд посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які ОСОБА_1 надала добровільно. Під час спілкування працівниками поліції у водія була виявлена така ознака алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. На той час окрім ОСОБА_1 в машині нікого не було. Після телефонного дзвінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності водій почала вимагати від працівників поліції отримати назад свої документи. Через не тривалий час до автомобілю підійшла жінка, яка згодом назвалась мамою та вони разом із ОСОБА_1 закрились в автомобілі та зачинили вікно. 
Переважний час відеозапису працівники поліції та ОСОБА_1 спілкувались через зачинене вікно. Під час подальшого спілкування водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я на що ОСОБА_1 відповіла категоричною відмовою (файл export-g5mpy 10 хв. 15 с.- 10 хв. 45с.). Крім того під час спілкування водій неодноразово зазначала, що вживала ліки валер`янку, карвалол. Працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що у разі відмови від проведення огляду на стан сп`яніння на неї було складено протокол протокол про адміністративну відповідальність. Проте водій надалі почала ігнорувати вимоги працівників поліції щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що надало законних підстав поліцейському зафіксувати відмові ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння та скласти відносно неї матеріали про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Під час складання протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_1 почала повідомляти працівників поліції щодо поганого самопочуття та викликала на місце події швидку допомогу. Крім того, в цей час просила можливість звернутись до професійного захисника. Працівники поліції не перешкоджали у зверненні до професійного захисника зокрема і засобами телефонного зв`язку. Більш того з питань, які водій вважала важливими ОСОБА_1 отримала консультацію професійного захисника за допомогою телефонного зв`язку, однак на пропозицію поліцейського увімкнути гучну мову на телефоні під час розмови із захисником водій відмовилась. Після чого, звернулась за медичною допомогою до бригади швидкої допомоги. З урахування такої поведінки водія працівниками поліції довелося ознайомлювати ОСОБА_1 із змістом протоколу у вербальній формі, фактично наздоганяючи водія яка рухалася в бік автомобілю швидкої допомоги. В аналогічній формі водія було попереджено що ОСОБА_1 відсторонено від керування.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпаП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ААД№902478 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушила пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
Таким чином, маючи посвідчення водія, ОСОБА_1 знає і має дотримуватись Правил дорожнього руху. А тому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є умисною та підтверджується відомостями відеозапису, доданого до протоколу.
Доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не зупиняли ОСОБА_1 , а тому фактично не могли вчиняти будь-яких процесуальних дій є суб`єктивними та спростовуються відомостями матеріалів справи.
Одним із процесуально визначальних фактів у справі про адміністративні правопорушення відповідальність за які передбачена ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом або намір здійснити керування у стані сп`яніння.
Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.
Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст. 35 Закону «Про Національну поліцію».
Згідно до приписів ст. 31 Закону «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи. 
Застосування цієї статті, працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати прав або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.
При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року в Україні введено режим «воєнний стан» який діяв і на час оспорюваної події.
З огляду на особливості цієї справи належить зазначити, що зупинка транспортного засобу за ініціативою водія не звільняє його від обов`язку на вимогу поліцейського пройти огляд на стан відповідного сп`яніння, ознаки якого встановлюються на місці події виключно працівником поліції.
Згідно відомостей відеозапису та направлення на огляд водія, оцінюючи їх у сукупному зв`язку, встановлено, що 02.06.2024 року автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався. При цьому водій не заперечувала що вона здійснила зупинку на узбіччі. Працівниками поліції було повідомлено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про дію комендантської години у зв`язку з чим і перевірили документи ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять відомостей про оскарження дій працівників поліції щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 267 КУпАП.
В судовому засіданні захисник пояснив, що дії чи бездіяльність працівників поліції в будь-який спосіб не оскаржували. Крім того, в судовому засіданні під час апеляційного розгляду захисник Калиниченко О.В. пояснив, що ОСОБА_1 їхала додому з гостей та побачивши автомобіль поліції зупинилась та вимкнула двигун. Більш того, захисник вказав навіть на те, що після надання медичної допомоги особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в подальшому керувала автомобілем.
У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії працівників поліції в цій частині слід вважаюти правомірними, а факт відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння встановленим та законним.
За таких обставин доводи захисника в цій частині спростовуються відомостями матеріалів справи та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Доводи сторони захисту, щодо вчинення працівниками поліції перешкод в отриманні особою, яка притягається до адміністративної відповідальності права на захист є суб`єктивними оскільки, як вбачається з відеозапису, працівники поліції не чинили жодних перешкод в отриманні ОСОБА_1 консультацій від її захисника засобами телефонного зв`язку. При цьому такий вид надання правової допомоги жодним чином не звужує права особи на захист, передбачене ст. 59 Конституції України та відповідає вимогам ст. 268 КУпАП.
При цьому належить зазначити, що реалізація превентивної функції права на захист, яка спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, щодо наявності якої зазначає Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009 року, з огляду на певні приписи чинного законодавства щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння не може бути абсолютною у демократичній державі оскільки, відповідно до п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17 грудня 2008 р. № 1103, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Натомість вимога, передбачена п. 2.5 ПДР щодо проведення огляду на стан сп`яніння для водія є обов`язковою. Порушення цієї вимоги тягне відповідальність за ст. 130 КУпАП з моменту фіксування відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння не залежно від підстав надання такої відмови.
Отже, законом встановлено обмежений час за який поліцейський зобов`язаний доставити водія до закладу охорони здоров`я. Порушення цієї вимоги призведе до недійсності проведеного огляду, і як наслідок, до уникнення водієм відповідальності за скоєне правопорушення. Факт виїзду захисника на місце зупинки транспортного засобу передбачає втрату у часі на виконання працівниками поліції імперативних вимог чинного законодавства щодо забезпечення проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння чи перебування під впливом засобів, які знижують увагу водія, що надає особі відносно якої проводиться визначена законом правова процедура створити штучні передумови для уникнення від відповідальності. При цьому використання водієм права на захист не обмежується, оскільки кожна особа може скористатись правовою допомогою за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме: за допомогою телефону або месенджерів, а також викликати професійного захисника до закладу охорони здоров`я де і буде проводитись його огляд.
З відеозапису вбачається, що працівники поліції не перешкоджали ОСОБА_1 у реалізації її права на отримання професійної правової допомоги засобами телефонного зв`язку. Більш того, водій фактично отримала таку допомогу від професійного адвоката, який здійснював її професійний захист як у суді першої так і у суді апеляційної інстанції. Сам факт того, що ОСОБА_1 бажала отримувати процесуальні документи у цій справі, а також проводити спілкування з працівниками поліції лише у присутності свого адвоката не свідчить про порушення поліцейськими її прав та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин доводи сторони захисту в цій частині слід вважати суб`єктивними та розцінювати їх як обраний захист ОСОБА_1 .
Доводи сторони захисту про неможливість використання відомостей протоколу про адміністративну відповідальність у цій справі у зв`язку із допущеною працівниками поліції помилкою щодо дати події слід вважати суб`єктивною та необґрунтованою з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.
Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відомості протоколу є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі.
Так, з відомостей направлення на огляд водія та відеозапису вбачається, що 02.06.2024 року о 23 год. 35 хв в м. Харкові, по вул. Москалівській, буд. 131 А, водій керувала транспортним засобом Chery Tiggo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest та у КНП ХОР ОНКЛ відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того оспорюваний протокол складено 03.06.2024 року о 00 год. 10 хв, що логічно суперечить його відомостям щодо дня та часу події, а саме: 03.06.2024 року о 23 год. 35 хв. З відомостей рапорту вбачається, що час фіксації відеозапису 23 год 35 хв – 00 год 58 хв.
Зазначені відомості у своїй сукупності вочевидь свідчать лише про те, що працівником поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було допущено очевидну описку на яку суд першої інстанції не звернув уваги.
Така описка не обумовлює скасування постанови суду першої інстанції, а також не впливає на висновки суду першої інстанції щодо встановлення вини ОСОБА_1 та має бути виправлена шляхом внесення змін до мотивувальної частини постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити, зазначивши у її мотивувальній частині, що 02 червня 2024 року о 23 год. 35 хв. в м. Харкові, по вул. Москалівській, буд. 131 А, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Chery Tiggo д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння.
В решті постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         С.К. Шабельніков