УХВАЛА

31 липня 2024 року 
м. Київ
справа №280/3748/23
адміністративне провадження № К/990/24581/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Прокопенка О.Б., 
перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, в якому, уточнивши вимоги, просила суд:  визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 28 березня 2023 року №2 про неуспішне проходження нею, як прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, атестації на етапі співбесіди; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури 03 травня 2023 року №180к про звільнення її з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури, поновити на займаній посаді та в органах Запорізької обласної прокуратури або на рівнозначній посаді з 03 травня 2023 року, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України та стягнути з Запорізької обласної прокуратури на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 травня 2023 року по дату винесення судового рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 28 березня 2023 року №2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 03 травня 2023 року №180к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області з 04 травня 2023 року. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 травня 2023 року по дату винесення судового рішення 27 жовтня 2023 року у розмірі 44069,00 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
24 червня 2024 року Офісу Генерального прокурора повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків шляхом надання документу  про сплату судового збору. Недоліки скарги усунуто у строк установлений Судом. 
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, прийняте за результатами співбесіди та звільнення його з цих підстав з органів прокуратури.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)     статтею 328      цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень Офіс Генерального прокурора зазначив, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, з посиланням на те, що судами, зокрема, неправильно застосовано приписи підпунктів 9, 12, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03    жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) (пункт 8 розділу І, підпункти 15, 16 розділу ІV), пункту, 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17     жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок №233). Надалі Офіс також указав про відсутність висновку Верховного Суду щодо підпунктів 12, 15, 17 розділу ІІ Закону №113-IX пунктів 9,11,12,13 Порядку №221 у взаємозв`язку з пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про запобігання корупції», з посиланням на те, що Суд має указати, що проходження перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» не може бути враховане при атестації, оскільки урахування результатів такої перевірки не передбачено Законом №113-ІХ і нівелює повноваження кадрової комісії щодо надання оцінки дотримання прокурором професійної етики та доброчесності.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Перевіряючи доводи заявника щодо відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування окремих положень Закону №113-IX, Закону України «Про запобігання корупції», Порядків №221 та №    223, Верховним Судом установлено, що у касаційній скарзі не наведено вмотивованих підстав, що свідчать про те, що формування Верховним Судом відповідного висновку щодо указаних норм, за обставин, установлених судами у цій справі, буде матиме вплив на вирішення цього спору по суті вимог та має значення для подальшого формування судової практики у такій категорії справ.
Так, у справі, що розглядалася, суди першої та апеляційної інстанції, виходили з того, що у рішенні від 28 березня 2023 року №    2 вказано про те, що під час дослідження інформації та відомостей щодо ОСОБА_1 (матеріалів атестації), у членів кадрової комісії виникли питання щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів її сім`ї, а також близьких осіб доходам, задекларованим у її майнових деклараціях. Тобто, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили із оціночних критеріїв оскаржуваного рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів, зміст якого оцінювався судами, виходячи із приписів статті 2 КАС України та на підставі доказів у справі, що спростували висновок комісії через його суб`єктивність. У  постанові суду апеляційної інстанції, з-поміж іншого, зазначено, що надані позивачем пояснення стосовно фактів, що мали місце у 2014 - 2019 роках з приводу придбання нею нерухомості, автомобілю та правильності заповнення декларації, підтверджено відповідними доказами, що не спростовано відповідачами. Так, колегія суддів апеляційної інстанції, аналізуючи надані позивачкою документи, дійшла висновку, що у позивачки були наявні кошти для купівлі зазначеного майна, враховуючи роботу позивачки та її чоловіка у вказаному періоді, отримання ними доходів та, також, отримання спадщини. Стосовно зміни позивачкою пояснень під час надання відповідей у запитальнику та на співбесіді, то суд зауважив, що така зміна не може бути підставою для визнання її недоброчесною, враховуючи надані документи та відсутності у позивачки встановленого комісією наміру приховати таке майно. Що стосується висновків комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності, які ґрунтувалися на сумнівах комісії в частині вартості придбаного нею рухомого майна, то такі були зроблені із урахуванням інформації, отриманої комісією із відкритих джерел, що є у вільному доступі у всесвітній мережі Інтернет. Разом з тим, визначення середньо-ринкової вартості рухомого та нерухомого майна через комерційні сайти мережі Інтернет не може свідчити про об`єктивність такої оцінки, оскільки вартість формується з власного бажання продавця та переваг/недоліків, технічного стану майна, що продається. Тобто процес визначення ринкової вартості автомобіля бере до уваги такі параметри транспорту: марка і модель, тип комплектації, тип кузову, фізичний стан авто, пробіг та інші. Проте, в оскаржуваному рішенні комісія не зазначила жодної інформації щодо автомобілів та їх показників з якими остання здійснювала порівняльний аналіз автомобіля позивача та відповідно розмір їх вартості. Ураховуючи те, що висновки кадрової комісії щодо іншого майна також обґрунтовані інформацією, що незнайшла підтвердження під час розгляду цієї справи, суди дійшли висновку про невмотивованість та суб`єктивність оскарженого рішення кадрової комісії.
Верховний Суд зазначає, що саме ці, конкретні, обставини, урахували суди приймаючи, оскаржені судові рішення. Однак, у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів на спростування мотивів, з яких виходили суди вирішуючи цей спір.
У тексті касаційної скарги Офіс Генерального прокурора лише наводить низку судових справ, розглянутих Верховним Судом, цитує нормативно-правові акти щодо проведення процедури атестації, без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі у системному зв`язку з положеннями статті 328 КАС України та наводить власну оцінку обставин справи, що свідчить про їхню переоцінку.
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Державна аудиторська служба України не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Суд не вирішує питання поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1.    Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.        
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     О.Б. Прокопенко 
                                                                                                      О.В.  Кашпур