ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року	Львів	Справа № 380/24461/23 пров. № А/857/7720/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.                      
розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року, ухвалене суддею Желік Н.М. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/24461/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про компенсацію втрати частини доходів, 

                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з 23.06.2017 по 22.09.2023 - день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаний військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
28 лютого 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо несвоєчасного нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити  ОСОБА_1 , компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з 23.06.2017 по день фактичної виплати перерахованих сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, як передчасних.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позову, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить це рішення, в частині задоволення позову, скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що компенсація втрати частини доходів  не здійснюється у зв`язку з порушенням строків виплати одноразових видів грошового забезпеченням, яким є одноразова грошова допомога при звільненні. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не звертався із заявою про виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні, тому звернення до суду є передчасним.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач виключений зі списків частини та всіх видів забезпечення з 23.06.2017.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 у справі № 380/6555/21, зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, за період з 01.01.2014 по 09.10.2014 та з 04.08.2015 по 23.06.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.06.2017 та одноразову грошову допомоги при звільненні, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Вказане рішення, в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні набрало законної сили 23.08.2023.
На виконання рішення суду, 22.09.2023 відповідач виплатив позивачу 29336,82 грн.
Однак, при виплаті вищенаведених сум, відповідач не нарахував і не виплатив позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату грошового забезпечення за період з 23.06.2017 по 22.09.2023.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За змістом статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.
Апеляційний суд встановив те, що відповідач виплатив позивачу заборгованість із компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 04.08.2015 по 23.06.2017 та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 29336,82 грн. - 22.09.2023 року.
Також апеляційний суд встановив те, що відповідач порушив строки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, оскільки цей вид виплати є періодичним платежем. 
Разом з тим, на переконання апеляційного суду, чинним законодавством не передбачено можливості компенсації втрати частини доходів при порушенні строків виплати одноразових платежів.
Тому відповідач не мав обов`язку нараховувати позивачу компенсацію втрати частини доходів при порушенні строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Отже, відповідач, одночасно із виплатою суми заборгованості, мав обов`язок виплати позивачу суму компенсації втрати частини доходів за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, за порушення строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, однак не виконав його.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходу з 23.06.2017 по 23.09.2023 року, тобто з місяця коли мала бути нарахована та виплачена компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2022 року в справі № 460/4765/20.
Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок про право позивача на компенсацію втрати частини доходів з 23.06.2017 по 23.09.2023 року, за порушення строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, однак, суд неправильно встановив, що відповідач має обов`язок здійснити виплату позивачу компенсації втрати частини доходів за порушення строку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Що стосується доводів відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, то апеляційний суд зазначає, що у відповідача є обов`язок виплатити цю компенсацію одночасно із виплатою доходу, і виконання вказаного обов`язку не пов`язаний із відповідним зверненням позивача.
Тому, підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, шляхом:
-          визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки;
-          зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Водночас, у задоволенні позовних вимог про виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, в частині задоволення позову, з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову в цій частині.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 380/24461/23, в частині задоволення позову, скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов в цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, за період з 23 червня 2018 року по 22 вересня 2023 року, у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
У задоволенні позовних вимог про виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відмовити.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Львівського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи № 380/24461/23.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель