Номер провадження: 33/813/1539/24
Номер справи місцевого суду: 503/832/24 
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -
встановив:

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
З вказаної постанови вбачається, що 12 квітня 2024 року о 20 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Супровід транспортних засобів» спільно з ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима) в м. Кодима, Подільського району Одеської області, на залізничній станції «Кодима» на відстані до 10000 м до лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за порушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0279/06 на напрямку м. Кодима (Україна) – с. Лабушне (Україна) – с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Кодимського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази наявності прямого умислу у ОСОБА_1 на незаконне перетинання державного кордону України, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення;
2)протокол про адміністративне правопорушення, рапорт інспектора прикордонної служби, самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимим доказами не є безумовними та беззаперечними доказами доведення вини ОСОБА_1 ;
3)матеріали справи не містять фото або відеофіксацію правопорушення, відсутня схема із зазначенням місця вчинення правопорушення;
4)що стосується заяви ОСОБА_1 про визнання своєї вини, сам факт визнання вини особою не є безумовною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних та достатніх доказів;
Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Одеський апеляційний суд належним чином сповіщав ОСОБА_1 та адвоката Терещенка І.І. про розгляд справи на 03 липня 2024 року на 10:45 год. В судове засідання ОСОБА_1 та адвокат Терещенка І.І. не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 та адвоката Терещенка І.І.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 204-1, були повторно досліджені наступні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №290482 від 12 квітня 2024 року з якого вбачається, що 12 квітня 2024 року о 20 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Супровід транспортних засобів» спільно з ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима) в м. Кодима, Подільського району Одеської області, на залізничній станції «Кодима» на відстані до 10000 м до лінії державного кордону України, виявлено ОСОБА_1 , який будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за порушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0279/06 на напрямку м. Кодима (Україна) – с. Лабушне (Україна) – с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що міститься його особистий підпис.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів про наявність події правопорушення, складу правопорушення та/або вини ОСОБА_1 з наступних підстав.
Так із рапорту начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 з якого вбачається, що 12.04.2024 року о 20:25 год., він виконував наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Супровід транспортних засобів» на залізничній станції «Кодима» в м. Кодима, Подільського району, Одеської області на відстані до 10000 метрів від лінії державного кордону України в районі пп/зн 0280 на напрямку м. Кодима (Україна) – с. Лабушне (Україна) – с. Плоть (Республіка Молдова) було виявлено ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України на вихід з України в пішому порядку, без вантажу, в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон України. Вчинив правопорушення повторно протягом року, а саме 27.02.2024 року ВПС «Велика Михайлівка» за ст.. 204-1 ч. 2 КУпАП. Своїми діями, порушив вимоги ст.. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч, 2 ст. 204-1 КУпАП.
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що йому було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, яке відбудеться 25.04.2024 року в приміщенні Кодимського районного суду Одеської області. З матеріалами справи ознайомлений. Попереджено, що у разі неявки справу буде розглянуто за його відсутності. Свою вину в спробі незаконному перетині державного кордону України в Республіку Молдова 12.04.2024 року, визнає повністю.
Із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він 12.04.2024 року виїхав з міста Одеси на електричці Одеса-Вапнярка до станції Кодима Подільського району, з метою незаконно перетнути кордон у Республіку Молдова та потім у Німеччину. Був затриманий прикордонниками за спробу перетину державного кордону України. Вину свою визнає, претензій до дій прикордонників не має. Пояснення написав власноручно Вчинив правопорушення повторно протягом року 27.02.2024 року.
Крім того, постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.204-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 дану постанову не оскаржував.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 12 квітня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одеський апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом ст. 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом скористався, надав свої письмові пояснення в яких визнав свою вину та претензій до прикордонників немає. Також у наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не вказав заперечень, зауважень щодо порушень працівниками Державної Прикордонної служби України законодавства при складанні протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Отже посилання апеляційної скарги на те, що визнання своєї вини ОСОБА_1 у заяві, не є безумовною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних та достатніх доказів не заслуговують на увагу з огляду на те, що суд апеляційної інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги. Вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підстави для скасування або зміни постанови суду відсутні.
Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення  ОСОБА_1  вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Санкцією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади у виді накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн., яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови Кодимського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 01 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова