ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6581/23  Номер провадження 22-ц/814/1965/24	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В. 
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 січня 2024 року у складі судді Андрієць Д. Д.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України про зняття арешту з майна, 
в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України про зняття арешту з майна, у якому просила зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений 07.09.2015 автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44932907.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 , якому на підставі договору міни від 30.11.2002 належала 1/2 частина домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою оформлення спадкових справ вона звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу, однак їй повідомили, що на майно її чоловіка у 2015 році було накладено арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. 
Для скасування вказаного арешту вона звернулася до Автозаводського ВДВС, проте оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого накладено стягнення, а відтак немає підстав для скасування арешту, їй було запропоновано звернутися з даним питанням до суду.
Вказувала, що їй відомо про відсутність заборгованості у чоловіка перед Кременчуцькою ДПІ щодо сплати єдиного соціального внеску, він сплачував всі внески, у березні 2015 року сплатив нараховану заборгованість.
На звернення до ДПС України, вона отримала відповідь, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України по ОСОБА_2 податковий борг або заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутні.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано обтяження у виді арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження: 11118875 (спеціальний розділ), накладене на підставі постанови старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Докійчук Т.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44932907 від 07.09.2015.
Рішення суду мотивовано тим, що арешт майна порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник Головного управління ДПС у Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що арешт на майно ОСОБА_2 накладено не Кременчуцькою ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області, а Автозаводським ВДВС, а тому позивачем при зверненні до суду з позовом визначено неналежного відповідача - ГУ ДПС у Полтавській області, а належним відповідачем вважає виключно Автозаводський ВДВС.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , про що Відділом ДРАЦС у м. Кременчуці 28.05.2022 вчинено актовий запис № 1419 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину ОСОБА_2 , яка складається з 1/2 частини домоволодіння з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , право на яку належало спадкодавцю на підставі договору міни від 30.11.2006, що підтверджується копією договору міни, витягом з Державного реєстру правочинів, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Проте, як виявилось, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 332714276 від 18.05.2023 на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено обтяження у вигляді арешту.
Підставою накладення вказаного обтяження є постанова державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Докійчук Т. В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44932907 від 07.09.2015 у межах виконавчого провадження № 44932907.
Виконавчим документом, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, була вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-4317-25 від 07.07.2014.
Як вбачається з відповіді ОСОБА_1 від ГУ ДПС у Полтавській області № 326/К/16-31-13-06 від 13.07.2023, станом на 11.07.2023 згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України по ОСОБА_2 податковий борг або заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутні. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2014 № Ф-4317-25/4595-У на суму боргу 4 796,60 грн повністю погашена 17.03.2015.
Інформація в Єдиному реєстрі боржників по ОСОБА_2 також відсутня. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 було виконано зобов`язання за вимогою про сплату боргу, щодо нього відсутні відкриті виконавчі провадження, а наявність запису про арешт майна боржника порушує права його спадкоємця - позивача ОСОБА_1 на спадкування. Також суд вказав, що ГУ ДПС у Полтавській області є належним відповідачем у справі, оскільки арешт було накладено у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2014 № Ф-4317-25/4595-У, тобто в інтересах держави, які представляє ГУ ДПС у Полтавській області.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, враховуючи наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України, частина перша статті 16 ЦК України). 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зроблено висновок, що відділ державної виконавчої служби, до якого пред`явлено позов, не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв.
У справі, що переглядається апеляційним судом, предметом спору є вимога спадкоємця померлого боржника про зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні № 44932907 на виконання вимоги КОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2014 № Ф-4317-25/4595-У на суму 4 796,60 грн, що безпосередньо стосується прав та інтересів держави, представником якої, у спірних правовідносинах є Головне управління ДПС у Полтавській області. 
Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є ані стягувачем, ані боржником у виконавчому провадженні № 44932907, тому доводи апеляційної скарги, що саме ВДВС має відповідати за позовом, є безпідставними. 
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що ГУ ДПС у Полтавській області не є належними відповідачем по справі, оскільки арешт на майно боржника накладено не Кременчуцькою ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області, а Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ, не ґрунтуються на характері спірних правовідносин та нормах права, що їх регулюють.
Оскільки заявлені вимоги стосуються прав стягувача у виконавчому провадженні, правонаступником якого після припинення юридичної особи Кременчуцької об`єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС У Полтавській області 10.05.2019 є територіальний орган Державної податкової служби України, як центральний орган виконавчої влади у сфері податків в Україні, який створений у 2019 році шляхом поділу Державної фіскальної служби, тому позивачем правильно визначено відповідача - Головне управління ДПС у Полтавській області.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги представника ГУ ДПС у Полтавській області та залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

                       О. В. Прядкіна